Dødsriket og avgrunnen ligger åpne for Herren, hvor meget mere da menneskenes hjerter!


En spotter liker ikke å bli irettesatt; til de vise går han ikke.


Et glad hjerte gjør åsynet lyst, men hjertesorg bryter motet ned.


Den forstandiges hjerte søker kunnskap, men dårers munn farer bare med dårskap.


Alle den ulykkeliges dager er onde, men et glad hjerte er et stadig gjestebud.


Bedre er lite med Herrens frykt enn en stor skatt med uro.


Bedre er en rett grønt med kjærlighet enn en fet okse med hat.


En hissig mann vekker trette men den langmodige stiller kiv.


Den lates vei er som en tornehekk, men de opriktiges vei er ryddet.


En vis sønn gleder sin far, men et uforstandig menneske forakter sin mor.


Dårskap er en glede for den som er uten forstand; men en forstandig mann går rett frem.


Planer blir til intet uten rådslagning; men hvor det er mange rådgivere, har de fremgang.


En mann gleder sig når hans munn kan gi svar, og hvor godt er ikke et ord i rette tid!


Den forstandige går livets vei opover for å undgå dødsriket der nede.


Herren river ned de overmodiges hus, men enkens markskjell lar han stå fast.


Den ondes råd er en vederstyggelighet for Herren, men milde ord er rene for ham.


Den som jager efter vinning, setter sitt hus i ulag, men den som hater gaver, [de. bestikkelse] skal leve.


Den rettferdige tenker i sitt hjerte på hvorledes han skal svare, men de ugudeliges munn lar onde ting strømme ut.


Herren er langt borte fra de ugudelige, men de rettferdiges bønn hører han.


¥inenes lys [de. et vennlig blikk.] gleder hjertet; godt budskap gir benene marg.


Den hvis øre hører på tilrettevisning til livet, dveler gjerne blandt vise.


Den som ikke vil vite av tukt, forakter sitt liv, men den som hører på tilrettevisning, vinner forstand.


Herrens frykt er tukt til visdom, og ydmykhet går forut for ære.


Hjertets råd hører mennesket til, men fra Herren får tungen sitt svar.


Alle en manns veier er rene i hans egne øine, men Herren veier åndene.


Legg dine gjerninger på Herren, så skal dine råd ha fremgang.


Herren har gjort hver ting til dens øiemed, også den ugudelige til straffens dag.


Enhver overmodig er en vederstyggelighet for Herren; visselig, en slik mann blir ikke ustraffet.


Ved kjærlighet og trofasthet utsones misgjerning, og den som frykter Herren, holder sig fra det onde.


Når Herren har behag i en manns ferd, da gjør han at endog hans fiender holder fred med ham.


Bedre er lite med rettferdighet enn stor vinning med urett.


Menneskets hjerte tenker ut sin vei, men Herren styrer hans gang.


Guddoms-ord er på kongens leber; hans munn skal ikke forsynde sig når han dømmer.


Rett vekt og rette vektskåler hører Herren til; alle vektstener i pungen er hans verk.


Ugudelige gjerninger er en vederstyggelighet for konger; for ved rettferdighet blir tronen trygget.


Rettferdige leber er til velbehag for konger, og den som taler det som rett er, elsker de.


En konges vrede er dødens bud, men en vis mann stiller vreden.


I lyset fra kongens åsyn er det liv, og hans nåde er som en sky med vårregn.


vinne visdom -- hvor meget bedre er det ikke enn gull! Og å vinne forstand er mere verdt enn sølv.


De opriktiges vei er å holde sig fra det onde; den som akter på sin vei, bevarer sitt liv.


Forut for undergang går overmot, og forut for fall stolt mot.


Det er bedre å være ydmyk sammen med dem som er i nød, enn å dele bytte med de overmodige.


Den som akter på ordet, skal finne lykke, og den som setter sin lit til Herren, er salig.


Den som er vis i hjertet, blir kalt forstandig, og lebers sødme fremmer lærdom.


Klokskap er en livsens kilde for dem som eier den, men dårers straff er deres egen dårskap.


Den vises hjerte gjør hans munn forstandig og legger mere og mere lærdom på hans leber.


Milde ord er kostelig honning, søt for sjelen og en lægedom for kroppen.


Arbeiderens sult arbeider for ham; for hans munn driver ham frem.


En niding graver en ulykkesgrav, og på hans leber er det likesom en fortærende ild.


En falsk mann volder trette, og en øretuter skiller venn fra venn.


En voldsmann forlokker sin næste og fører ham inn på en vei som ikke er god.


Den som lukker sine øine for å tenke på svik, og den som kniper sine leber sammen, han har allerede fullført det onde.


Grå hår er en fager krone; den finnes på rettferdighets vei.


Den langmodige er bedre enn en veldig helt, og den som styrer sitt sinn, er bedre enn den som inntar en by.


I kappens fold rystes loddet, men avgjørelsen kommer alltid fra Herren.


Bedre et stykke tørt brød med ro og fred enn et hus fullt av slakt med trette.


En klok tjener får råde over en dårlig sønn, og iblandt brødrene får han del i arven.


Der er digel for sølv og ovn for gull; men den som prøver hjertene, er Herren.


Den onde akter på ondskaps lebe; løgneren lytter til ødeleggelses tunge.


Den som spotter den fattige, håner hans skaper; den som gleder sig over ulykke, skal ikke bli ustraffet.


De gamles krone er barnebarn, og barns pryd er deres fedre.


Det sømmer sig ikke for dåren å tale store ord, enn mindre for den høibårne å tale løgn.


Gave er en edelsten i dens øine som får den; hvor den kommer, gjør den lykke.


Den som dekker over overtredelse, søker kjærlighet; men den som ripper op en sak, skiller venn fra venn.


Skjenn virker bedre på den forstandige enn hundre slag på dåren.


En ond manns hu står bare til gjenstridighet, og en ubarmhjertig engel sendes imot ham.


Bedre for en mann å møte en bjørn som ungene er tatt fra, enn en dåre i hans dårskap.


Den som gjengjelder godt med ondt, fra hans hus skal ulykken ikke vike.


begynne trette er som å åpne for vann; la da tretten fare, før den blir for voldsom!


Den som frikjenner en ugudelig, og den som domfeller en rettferdig, de er begge to en vederstyggelighet for Herren.


Hvad hjelper penger i dårens hånd til å kjøpe visdom, siden han er uten forstand?


En venn elsker alltid, og en bror fødes til hjelp i nød.


Et menneske som ikke har forstand, gir håndslag og går i borgen hos sin næste.


Den som elsker trette, elsker synd; den som gjør sin dør høi, søker sin egen undergang.


Den som er falsk i hjertet, finner intet godt, og den som er vrang i sin tale, faller i ulykke.


Den som har en narr til sønn, får sorg av ham; en dåres far har ingen glede.


Et glad hjerte gir god lægedom, men et nedslått mot tar margen fra benene.


Den ugudelige tar gaver ut av barmen for å bøie rettens gang.


Den forstandige har visdommen for øie, men dårens øine er ved jordens ende.


En uforstandig sønn er en gremmelse for sin far og en bitter sorg for henne som fødte ham.


straffe også den rettferdige er ikke godt; å slå edle menn er tvert imot all rett.


Den som er sparsom med sine ord, er klok, og den koldsindige er en forstandig mann.


Også dåren aktes for klok når han tier, for vis når han holder sine leber lukket.


Den egensindige følger bare sin egen lyst; mot alle kloke råd viser han tenner.


Dåren bryr sig ikke om å være forstandig, men vil bare vise hvad han tenker i sitt hjerte.


Når den ugudelige kommer, kommer også forakt, og med skammen følger spott.


Ordene i en manns munn er dype vann, visdoms kilde er en fremvellende bekk.


Det er ille å gi den skyldige medhold, å bøie retten for den rettferdige.


Dårens leber volder trette, og hans munn roper efter pryl.


Dårens munn er til ulykke for ham selv, og hans leber er en snare for hans liv.


En øretuters ord er som velsmakende retter, og de trenger ned i hjertets indre.


Den som er lat i sin gjerning, er også en bror til ødeleggeren.


Herrens navn er et fast tårn; til det løper den rettferdige og blir berget.


Den rikes gods er hans festning og som en høi mur i hans egen tanke.


Forut for fall ophøier en manns hjerte sig, men ydmykhet går forut for ære.


Når en svarer før han hører, da blir det til dårskap og skam for ham.


En manns mot kan holde ham oppe i hans sykdom; men et nedslått mot -- hvem kan bære det?


Den forstandiges hjerte kjøper kunnskap, og de vises øre søker kunnskap.


Et menneskes gave gir ham rum og fører ham frem for store herrer.


Den som taler først i en rettsstrid, synes å ha rett; men så kommer motparten og gransker hans ord.


Loddet gjør ende på tretter og skiller mellem de mektige.


En bror som en har gjort urett mot, er vanskeligere å vinne enn en festning, og trette med ham er som en bom for en borg.


Ved frukten av en manns munn mettes hans buk; med sine lebers grøde blir han mettet.


Død og liv er i tungens vold, og hver den som gjerne bruker den, skal ete dens frukt.


Den som har funnet en hustru, har funnet lykke og fått en nådegave av Herren.


I ydmyke bønner taler den fattige, men den rike svarer med hårde ord.


En mann med mange venner går det ille; men der er venner som henger fastere ved en enn en bror.


Bedre er en fattig som vandrer i ustraffelighet, enn en mann med falske leber, som tillike er en dåre.


Også den som ikke bruker omtanke, går det ille, og den som er for snar på foten, treder feil.


Menneskets egen dårskap ødelegger hans vei, men i sitt hjerte vredes han på Herren.


Rikdom skaper mange venner, den fattige blir skilt fra sin venn.


Et falskt vidne skal ikke bli ustraffet, og den som taler løgn, skal ikke komme unda.


Mange smigrer for den gavmilde, og enhver er venn med den som er rundhåndet.


Den fattiges frender hater ham alle; enda mere holder hans venner sig borte fra ham. Han jager efter ord som ikke er å finne.


Den som vinner forstand, elsker sitt liv; den som holder fast ved visdom, finner lykke.


Et falskt vidne skal ikke bli ustraffet, og den som taler løgn, skal omkomme.


Vellevnet høver ikke for en dåre, enda mindre høver det for en træl å herske over fyrster.


Et menneskes klokskap gjør ham langmodig, og det er hans ære at han overser krenkelser.


En konges vrede er som løvens brøl, men hans yndest som dugg på urter.


En uforstandig sønn er bare til ulykke for sin far, og en kvinnes tretter er et stadig takdrypp.


Hus og gods er en arv fra foreldre, men en forstandig kvinne er en gave fra Herren.


Dovenskap senker i dyp søvn, og den late skal hungre.


Den som holder budet, holder sig selv i live; den som ikke akter på sin ferd, skal miste sitt liv.


Den som forbarmer sig over den fattige, låner til Herren, og Herren skal gjengjelde ham hans velgjerning.


Tukt din sønn, for det er ennu håp; men la dig ikke drive til å drepe ham!


Den hvis vrede er stor, bør bøte; for dersom du hjelper ham, får du gjøre det atter og atter.


Hør på råd og ta imot tukt, så du kan bli vis til slutt!


Det er mange tanker i en manns hjerte, men Herrens råd skal få fremgang.


Et menneskes miskunnhet er hans glede, og en fattig er lykkeligere enn en stormann som lyver.


Herrens frykt fører til liv, og mett får en gå til hvile uten å bli hjemsøkt med ulykke.


Den late stikker sin hånd i fatet, men fører den ikke engang tilbake til sin munn.


Slå spotteren, så vil den uforstandige bli klok; vis den forstandige til rette, så vil han komme til innsikt og kunnskap.


Den som bruker vold mot sin far og jager sin mor bort, er en dårlig, en skamløs sønn.


Hold op, min sønn, med å høre på formaning, når du allikevel bare forviller dig bort fra kunnskaps ord!


Et ugudelig vidne spotter det som rett er, og de gudløses munn sluker urett.


Straffedommer er fastsatt for spotterne og pryl for dårers rygg.


Vinen er en spotter, sterk drikk volder støi, og hver den som raver av den, blir ikke vis.


Den redsel en konge vekker, er som løvens brøl; den som gjør ham vred, spiller sitt liv.


Det er en ære for en mann at han holder sig borte fra trette, men enhver dåre viser tenner.


Om vinteren vil den late ikke pløie, derfor søker han forgjeves efter grøde om høsten.


Tankene i en manns hjerte er et dypt vann, men en forstandig mann drar det op.


Mange mennesker roper høit, hver om sin kjærlighet; men hvem finner vel en trofast mann?


Den rettferdige vandrer i ustraffelighet; lykkelige er hans barn efter ham.


En konge som sitter på sitt dommersete, sikter og skiller ut alt ondt med sine øine.


Hvem kan si: Jeg har renset mitt hjerte, jeg er fri for min synd?


To slags vektstener og to slags mål -- begge deler er en vederstyggelighet for Herren.


Allerede den unge gutt viser ved sine gjerninger om hans ferd vil bli ren og rett.


¥ret som hører, og øiet som ser -- Herren har skapt dem begge to.


Elsk ikke søvn, forat du ikke skal bli fattig! Lukk dine øine op, så får du brød nok å ete.


Dårlig, dårlig! sier kjøperen; men når han går bort, roser han sig.


Det er nok gull og perler i mengde, men kyndige leber er en kostelig ting.


Ta hans klær, han har gått i borgen for en annen, og ta pant av ham for fremmedes skyld!


Brød vunnet ved svik smaker mannen søtt, men siden blir hans munn full av småsten.


Planer får fremgang ved rådslagning; søk veiledning også når du fører krig!


Den som går omkring som baktaler, åpenbarer hemmeligheter, og med den som er åpenmunnet, skal du ikke ha noget å gjøre.


Den som banner sin far og sin mor, hans lampe skal slukne i belgmørke.


En arv som en fra først av har revet til sig, blir til sist uten velsignelse.


Si ikke: Jeg vil gjengjelde med ondt! Bi på Herren, og han skal frelse dig!


To slags vektstener er en vederstyggelighet for Herren, og falsk vekt er noget ondt.


Herren styrer mannens skritt; hvorledes skulde et menneske skjønne sin vei?


Det er farlig for et menneske at han i tankeløshet vier noget til Gud og først bakefter overveier sine løfter.


En vis konge skiller ut de ugudelige og lar hjulet gå over dem.


Menneskets ånd er en Herrens lampe; den ransaker alle lønnkammerne i hans indre.


Miskunnhet og sanndruhet er en vakt om kongen, og han støtter sin trone ved miskunnhet.


De unges pryd er deres kraft, og de gamles ære er de grå hår.


Et tuktemiddel for de onde er buler og sår og slag, som trenger inn i hjertets indre.


Kongens hjerte er som bekker i Herrens hånd, han bøier det dit han vil.


Alle en manns veier er rette i hans egne øine, men Herren veier hjertene.


gjøre rett og skjel er mere verdt for Herren enn offer.


Stolte øine og overmodig hjerte -- de ugudeliges lampe [deres lykke] blir dem til synd.


Den flittiges tanker fører bare til vinning, men hastverk bare til tap.


Rikdom som vinnes ved svikefull tunge, er et pust som blir borte i luften, og den fører til døden.


De ugudeliges vold skal rykke dem selv bort, fordi de ikke vilde gjøre det som rett er.


Skyldtynget manns vei er kroket, men den renes ferd er ærlig.


Bedre å bo i et hjørne på taket enn med trettekjær kvinne i felles hus.


Den ugudeliges sjel har lyst til det onde; hans næste finner ikke barmhjertighet hos ham.


Når du straffer en spotter, blir den uforstandige vis, og når du lærer en vis, tar han imot kunnskap.


Den Rettferdige [Gud.] gir akt på den ugudeliges hus; han styrter de ugudelige i ulykke.


Den som lukker sitt øre for den fattiges skrik, han skal selv rope, men ikke få svar.


En gave i lønndom stiller vrede, og en hemmelig foræring stiller stor harme.


Det er en glede for den rettferdige å gjøre rett, men en redsel for dem som gjør urett.


Det menneske som forviller sig fra klokskaps vei, skal havne blandt dødningene.


Fattig blir den som elsker glade dager; den som elsker vin og olje, blir ikke rik.


Den ugudelige blir løsepenge for den rettferdige, og den troløse kommer i de opriktiges sted.


Bedre å bo i et øde land enn hos en arg og trettekjær kvinne.


Kostelige skatter og olje er det i den vises hus, men dåren gjør ende på det.


Den som jager efter rettferdighet og miskunnhet, han skal finne liv, rettferdighet og ære.


Den vise inntar de veldiges by og river ned det vern som den satte sin lit til.


Den som varer sin munn og sin tunge, frir sitt liv fra trengsler.


Den som er overmodig og opblåst, kalles en spotter; han farer frem i ustyrlig overmot.


Den lates attrå dreper ham, fordi hans hender nekter å arbeide.


Hele dagen attrår og attrår han, men den rettferdige gir og sparer ikke.


De ugudeliges offer er en vederstyggelighet, og enda mere når de bærer det frem og har ondt i sinne!


Et løgnaktig vidne skal omkomme, men en mann som hører efter, skal alltid få tale.


En ugudelig mann ter sig frekt, men den opriktige går sin vei rett frem.


Det finnes ingen visdom og ingen forstand og intet råd mot Herren.


Hesten gjøres ferdig for stridens dag, men seieren hører Herren til.


Et godt navn er mere verdt enn stor rikdom; å være godt likt er bedre enn sølv og gull.


Rik og fattig møtes; Herren har skapt dem begge.


Den kloke ser ulykken og skjuler sig, men de uerfarne går videre og må bøte.


Lønn for saktmodighet og gudsfrykt er rikdom og ære og liv.


Torner og snarer er der på den falskes vei; den som varer sitt liv, holder sig borte fra dem.


Lær den unge den vei han skal gå! Så viker han ikke fra den, selv når han blir gammel.


Den rike hersker over de fattige, og låntageren blir långiverens træl.


Den som sår urett, skal høste ondt, og med hans vredes ris skal det være forbi.


Den som har et godt hjerte, blir velsignet fordi han gav den fattige av sitt brød.


Jag spotteren bort! Så går tretten med, og kiv og skam hører op.


Den som elsker hjertets renhet, og hvis tale er tekkelig, han har kongen til venn.


Herrens øine verner den forstandige, men han gjør den troløses ord til intet.


Den late sier: Det er en løve der ute, jeg kunde bli drept midt på gaten.


Fremmed kvinnes munn er en dyp grav; den Herren er vred på, faller i den.


Dårskap er bundet fast til den unges hjerte; tuktens ris driver den bort.


undertrykke den fattige tjener bare til å øke hans gods; å gi til den rike volder ham bare tap.


Bøi ditt øre til og hør på vismenns ord og vend ditt hjerte til min kunnskap!


For det er godt at du bevarer dem i ditt indre, og at de alle henger fast ved dine leber.


Forat du skal sette din lit til Herren, lærer jeg dig idag, nettop dig.


Har jeg ikke skrevet for dig kjernesprog med råd og kunnskap


for å kunngjøre dig det som rett er, sannhets ord, så du kan svare dem som sender dig, med sanne ord?


Røv ikke fra en fattig, fordi han er fattig, og tred ikke armingen ned i byporten! [de. i retten]


For Herren skal føre deres sak, og han skal ta deres liv som tar noget fra dem.


Hold dig ikke til venns med en som er snar til vrede, og gi dig ikke i lag med en hastig mann,


forat du ikke skal lære dig til å gå på hans veier og få satt en snare for ditt liv!


Vær ikke blandt dem som gir håndslag, dem som borger for gjeld!


Når du intet har å betale med, hvorfor skal de da ta din seng bort under dig?


Flytt ikke det gamle grenseskjell som dine fedre har satt!


Ser du en mann som er duelig i sin gjerning -- han kan komme til å tjene konger; han kommer ikke til å tjene småfolk.


Når du sitter til bords med en fyrste, da skal du nøie akte på hvem du har for dig,


og sette en kniv på din strupe, hvis du er grådig.


Vær ikke lysten efter hans fine retter, for det er mat som kan svike!


Gjør dig ikke møie for å bli rik, la sådan klokskap fare!


Når du vender dine øine mot rikdommen, så er den borte. For den gjør sig visselig vinger, lik en ørn som flyver mot himmelen.


Et ikke den misunneliges brød, og vær ikke lysten efter hans fine mat!


For som han tenker i sin sjel, så er han; et og drikk, sier han til dig, men hans hjerte er ikke med dig.


Den matbit som du har ett, den vil du spy ut, og du har spilt dine vakre ord.


Tal ikke for dårens ører, for han forakter dine forstandige ord!


Flytt ikke det gamle grenseskjell, og kom ikke inn på farløses marker!


For deres løser er sterk, han skal føre deres sak mot dig.


Bøi ditt hjerte til tukt og dine ører til kunnskaps ord!


La ikke den unge være uten tukt! Når du slår ham med riset, skal han ikke dø.


Du slår ham med riset, men du frelser hans sjel fra dødsriket.


Min sønn! Er ditt hjerte vist, så skal også mitt hjerte glede sig,


og jeg skal juble i mitt indre når dine leber taler det som rett er.


La ikke ditt hjerte være nidkjært mot syndere, men alltid nidkjært for Herrens frykt!


Sannelig, det er en fremtid for dig, og ditt håp skal ikke bli til intet.


Hør, min sønn, og bli vis og la ditt hjerte gå bent frem på veien!


Vær ikke blandt vindrikkere, blandt dem som fråtser i kjøtt!


For drankeren og fråtseren blir fattig, og søvn klær mannen i filler.


Hør på din far, som gav dig livet, og forakt ikke din mor når hun er blitt gammel!


Kjøp sannhet og selg den ikke, kjøp visdom og tukt og forstand!


Den rettferdiges far skal juble; den som får en vis sønn, skal glede sig over ham.


La din far og din mor glede sig, og la henne som fødte dig, juble!


Min sønn! Gi mig ditt hjerte, og la dine øine ha lyst til mine veier!


For skjøgen er en dyp grav, og den fremmede kvinne en trang brønn;


ja, hun ligger på lur som en røver, og hun øker tallet på de troløse blandt menneskene.


Hvem roper: Akk? Hvem roper: Ve? Hvem har trette? Hvem har klage? Hvem har sår for ingen ting? Hvem har røde øine?


De som sitter lenge oppe ved vinen, de som kommer for å prøve den krydrede drikk.


Se ikke til vinen, hvor rød den er, hvorledes den perler i begeret, hvor lett den går ned!


Til sist biter den som en slange og hugger som en huggorm;


dine øine vil se efter fremmede kvinner, og ditt hjerte tale forvendte ting,


og du blir lik en som sover midt ute på havet, lik en som sover i toppen av en mast.


Du vil si: De banket mig, det gjorde ikke ondt; de støtte mig, jeg kjente det ikke. Når skal jeg våkne? Jeg vil se å få tak i enda mere.


Vær ikke misunnelig på onde mennesker, og ha ikke lyst til å være med dem!


For deres hjerte tenker bare på å ødelegge, og deres leber taler ulykke.


Ved visdom bygges et hus, og ved forstand blir det trygget,


og ved kunnskap fylles kammerne med all slags kostelig og herlig gods.


En vis mann er sterk, og en kyndig mann øker sin kraft.


Du skal søke veiledning når du fører krig; hvor det er mange rådgivere, er det frelse.


Visdom er for høi for dåren; i byporten lukker han ikke sin munn op.


Den som tenker ut onde råd, blir kalt en renkesmed.


Dårskaps råd er synd, og en spotter er en vederstyggelighet blandt folk.


Viser du dig motløs på trengselens dag, så er din kraft ringe.


Frels dem som hentes til døden, og hold tilbake dem som føres skjelvende bort til retterstedet!


Når du sier: Se, vi visste ikke noget om det, mon da ikke han skjønner det, han som veier hjertene, og han som gir akt på din sjel, mon ikke han vet det og gjengjelder enhver efter hans gjerninger?


Et honning, min sønn, for den er god, og fin honning er søt for din gane!


Akt visdommen like så gagnlig for din sjel! Har du funnet den, så er det en fremtid for dig, og ditt håp skal ikke bli til intet.


Lur ikke som en ugudelig på den rettferdiges bolig, ødelegg ikke hans hjem!


For syv ganger faller den rettferdige og står op igjen, men de ugudelige kastes over ende når ulykken kommer.


Når din fiende faller, må du ikke glede dig, og når han snubler, må ikke ditt hjerte fryde sig,


forat ikke Herren skal se det og mislike det, så han vender sin vrede fra ham. [og til dig]


La ikke din vrede optendes over de onde, bli ikke harm over de ugudelige!


For de onde har ingen fremtid, de ugudeliges lampe slukner.


Frykt Herren, min sønn, og kongen! Med folk som setter sig op mot dem, må du ikke ha noget å gjøre;


for ulykken kommer brått over dem, og ødeleggelsen fra dem begge [Gud og kongen.] -- hvem kjenner den?


Også disse ordsprog er av vismenn: Dommeren bør ikke gjøre forskjell på folk.


Den som sier til den skyldige: Du er uskyldig, ham vil folkeslagene forbanne, ham vil folkene ønske ondt over;


men dem som straffer ham, skal det gå vel, og lykke og velsignelse skal komme over dem.


Kyss på leber gir den som svarer med rette ord.


Fullfør din gjerning der ute og gjør den ferdig på marken! Siden kan du bygge ditt hus.


Vær ikke vidne mot din næste uten årsak! Eller skulde du gjøre svik med dine leber?


Si ikke: Som han har gjort mot mig, således vil jeg gjøre mot ham; jeg vil gjengjelde enhver efter hans gjerninger.


Jeg kom gående forbi en lat manns mark, et uforstandig menneskes vingård,


og se, den var helt overgrodd med tistler; nesler skjulte dens bunn, og stengjerdet om den var revet ned.


Og jeg, jeg blev det var, jeg gav akt på det; jeg så det og tok lærdom av det:


Sier du: La mig ennu sove litt, blunde litt, folde mine hender litt og hvile --


så kommer armoden over dig som en landstryker, og nøden som en mann med skjold.


Også dette er Salomos Ordsprogordsprog, som Judas konge Esekias' menn har samlet:


Det er Guds ære å skjule en sak, men kongers ære å granske en sak.


Himmelens høide, jordens dybde og kongers hjerter er uransakelige.


Skill slagget fra sølvet, så får gullsmeden et kar ut av det.


Før den ugudelige bort fra kongens åsyn, så blir hans trone trygget ved rettferdighet.


Bryst dig ikke for kongens åsyn og still dig ikke på de stores plass!


For det er bedre de sier til dig: Kom her op, enn at du blir flyttet ned for en stormann, som du hadde sett.


Gi dig ikke for hastig i strid med nogen, forat det ikke skal sies: Hvad vil du gjøre til slutt når motparten vinner saken til din skam?


Før din sak mot din motpart, men åpenbar ikke annen manns hemmelighet,


forat ikke den som hører det, skal skjelle dig ut, og ditt dårlige rykte vare ved!


Som epler av gull i skåler av sølv er et ord talt i rette tid.


Som en ring av gull, som et smykke av fint gull er en vismann som taler refsende ord for et hørende øre.


Som kjølende sne [de. en ved sne avkjølt drikk.] i høstens tid er et pålitelig sendebud for den som sender ham; han vederkveger sin herres sjel.


Som skyer og vind uten regn er den mann som skryter av at han vil gi, men ikke holder ord.


Ved saktmodighet blir en fyrste overtalt, og en mild tunge knuser ben.


Har du funnet honning, så et av den det du trenger, forat du ikke skal bli lei av den og spy den ut!


Sett sjelden din fot i din venns hus, forat han ikke skal bli lei av dig og hate dig!


Som en hammer, et sverd, en hvass pil er en mann som fører falskt vidnesbyrd mot sin næste.


Som en skjør tann og en vaklende fot er tillit til den troløse på nødens dag.


Lik den som legger av sine klær på en vinterdag, lik eddik på pottaske er den som synger viser for et sorgfullt hjerte.


Hungrer din fiende, så gi ham brød å ete, og tørster han, så gi ham vann å drikke!


For da sanker du gloende kull på hans hode, og Herren skal gjengjelde dig det.


Nordenvind føder regn, og en tunge som hvisker i lønndom, volder sure miner.


Som friskt vann for den trette er en god tidende fra et fjernt land.


Som en grumset kilde og en utskjemt brønn er en rettferdig som gir efter for en ugudelig.


ete for meget honning er ikke godt, og grubleres ære er tung.


Som en by hvis murer er brutt ned og borte, er en mann som ikke kan styre sitt sinn.


Som sne om sommeren og som regn i høsttiden, slik høver ære for en dåre.


Som spurven i fart, som svalen i flukt, slik er det med en uforskyldt forbannelse -- den rammer ikke.


Svepe for hesten, tømme for asenet, og kjepp for dårers rygg!


Svar ikke dåren efter hans dårskap, forat du ikke selv skal bli ham lik!


Svar dåren efter hans dårskap, forat han ikke skal bli vis i egne øine!


Den som sender bud med en dåre, han hugger føttene av sig, han må tåle slem medfart.


Visne henger benene på den lamme og likeså ordsprog i munnen på dårer.


Lik den som legger sten i slyngen, er den som gir en dåre ære.


Som en torn i en drukken manns hånd, slik er et ordsprog i dårers munn.


En mester får alt i stand, men den som leier en dåre, er lik den som leier en som går forbi. [de. den første den beste]


Lik hunden som vender tilbake til sitt eget spy, er en dåre som kommer igjen med sin dårskap.


Ser du en mann som er vis i egne øine -- det er mere håp for dåren enn for ham.


Den late sier: Det er en løve på veien, en løve i gatene.


Døren dreier sig på sitt hengsel, og den late snur sig på sitt leie.


Den late stikker sin hånd fatet; han gider ikke føre den tilbake til sin munn.


Den late er visere i egne øine enn syv som svarer med forstand.


Lik den som tar fatt i øret på en hund som løper forbi, er den som lar sig egge til vrede over en trette som ikke kommer ham ved.


Lik en gal mann som kaster ut brandpiler og skyter og dreper,


er en mann som har sveket sin venn og så sier: Jeg spøker jo bare!


Når det er forbi med veden, slukner ilden, og når det ingen øretuter er, stilles trette.


Som kull blir til glør, og som ved nærer ild, slik voldes kiv av en trettekjær mann.


Lik et lerkar som er overdratt med bly-glette, er brennende leber sammen med et ondt hjerte.


Med sine leber skaper den hatefulle sig til, men i sitt indre gjemmer han svik.


Når han gjør sin røst blid, så tro ham ikke! For der er syv vederstyggeligheter i hans hjerte.


Den hatefulle skjuler sig i svik, men hans ondskap blir åpenbar i forsamlingen.


Den som graver en grav, skal falle i den, og den som velter en sten op, på ham skal den rulle tilbake.


En løgnaktig tunge hater dem som den har knust, og en falsk munn volder fall.


Ros dig ikke av den dag imorgen, for du vet ikke hvad dagen vil føde!


La en annen rose dig og ikke din egen munn, en fremmed og ikke dine egne leber!


Stenen er tung, og sanden veier meget, men dårens harme er tyngre enn begge.


Vrede er fryktelig, og harme er som en flom; men hvem kan stå sig mot avind?


penlys irettesettelse er bedre enn kjærlighet som skjules.


Trofaste er vennens slag, men troløse er fiendens kyss.


Den mette vraker honning, men for den sultne er alt bittert søtt.


Lik en spurv som flyver omkring borte fra sitt rede, er en mann som vanker om borte fra sitt hjem.


Olje og røkelse gleder hjertet, og likeså en venns ømhet og opriktige råd.


Forlat ikke din venn og din fars venn, og kom ikke i din brors hus den dag du er i nød! En granne nær ved er bedre enn en bror langt borte.


Vær vis, min sønn, og gled mitt hjerte, så jeg kan svare den som håner mig!


Den kloke ser ulykken og skjuler sig; de uerfarne går videre og må bøte.


Ta hans klær, han har gått i borgen for en annen, og ta pant av ham for en fremmed kvinnes skyld!


Den som velsigner sin venn med høi røst [på en hyklersk måte.] tidlig om morgenen, ham skal det regnes som en forbannelse.


Et stadig takdrypp på en regndag og en trettekjær kvinne ligner hverandre.


Den som holder på henne, holder på vind, og hans høire hånd griper i olje.


Jern skjerpes ved jern, og en mann slipes ved å omgås andre.


Den som passer sitt fikentre, får ete dets frukt, og den som tar vare på sin herre, blir æret.


Likesom ansikt speiler sig mot ansikt i vannet, så finner det ene menneske sitt hjerte igjen hos det andre.


Dødsriket og avgrunnen blir ikke mette, og menneskenes øine blir heller ikke mette.


Digel er for sølv og ovn for gull, og en mann prøves efter det han roser.


Om du støter dåren i morteren med støteren midt iblandt grynene, så viker hans dårskap allikevel ikke fra ham.


Du bør nøie kjenne dine fårs utseende; ha omsorg for din buskap!


For gods varer ikke til evig tid, og en krone ikke gjennem alle slekter.


Når høiet er borte, og det unge gress kommer til syne, og fjellgresset samles inn,


så har du lam til klær og bukker til å kjøpe aker for,


og du har gjetemelk nok til føde for dig og ditt hus og til livsophold for dine piker.


De ugudelige flyr uten at nogen forfølger dem; men de rettferdige er trygge som ungløven.


For et lands frafalls skyld blir dets fyrster mange; men når menneskene er kloke og førstandige, så lever fyrsten lenge.


En fattig mann som undertrykker småfolk, er et regn som skyller bort kornet, så der ikke blir brød.


De som ikke følger loven, priser de ugudelige, men de som holder loven, strider mot dem.


Onde mennesker skjønner ikke hvad rett er, men de som søker Herren, skjønner alt.


Bedre er en fattig som vandrer i ustraffelighet, enn en falsk som vandrer på to veier, selv om han er rik.


Den som følger loven, er en forstandig sønn; men den som holder vennskap med svirebrødre, gjør sin far skam.


Den som øker sitt gods ved rente og ved overmål, han samler for den som forbarmer sig over de fattige.


Om en vender sitt øre bort og ikke vil høre loven, er endog hans bønn en vederstyggelighet.


Den som fører de opriktige vill på en ond vei, skal falle i sin egen grav; men de ustraffelige skal arve det som godt er.


En rik mann er vis i sine egne øine; men en fattig som er forstandig, gjennemskuer ham.


Når de rettferdige jubler, er alt herlighet og glede; men når de ugudelige kommer sig op, må en lete efter folk.


Den som skjuler sine misgjerninger, har ingen lykke, men den som bekjenner dem og vender sig fra dem, finner miskunnhet.


Salig er det menneske som alltid frykter; men den som forherder sitt hjerte, faller i ulykke.


En brølende løve, en omfarende bjørn, slik er en ugudelig hersker over et fattig folk.


Du fyrste som er fattig på forstand og rik på vold! De som hater urettferdig vinning, skal leve lenge.


Et menneske som trykkes av blodskyld, er på flukt like til sin grav; ingen må holde på ham. [nemlig for å redde ham]


Den som lever ustraffelig, skal frelses; men den falske, som vandrer på to veier, skal falle på den ene.


Den som dyrker sin jord, mettes med brød; men den som jager efter tomme ting, mettes med armod.


En trofast mann får rik velsignelse; men den som haster efter å bli rik, han blir ikke ustraffet.


gjøre forskjell på folk er ikke rett, men mangen mann forsynder sig for et stykke brøds skyld.


Den misunnelige haster engstelig efter gods og vet ikke at mangel skal komme over ham.


Den som irettesetter et menneske, skal siden finne mere yndest enn den som gjør sin tunge glatt.


Den som plyndrer sin far og sin mor og sier: Det er ingen synd, han er en stallbror til ødeleggeren.


Den havesyke vekker trette; men den som setter sin lit til Herren, skal trives.


Den som setter sin lit til sin forstand, han er en dåre; men den som vandrer i visdom, han blir frelst.


Den som gir til den fattige, skal ikke lide mangel; men den som lukker sine øine, [nemlig for den fattiges nød] får mange forbannelser.


Når de ugudelige kommer sig op, skjuler folk sig; men når de omkommer, blir der mange rettferdige.


En mann som er ofte straffet og allikevel gjør sin nakke stiv, vil i et øieblikk bli sønderbrutt, og der er ingen lægedom.


Når de rettferdige kommer til makten, gleder folket sig; men når en ugudelig mann hersker, sukker folket.


En mann som elsker visdom, gleder sin far; men den som holder vennskap med skjøger, øder sitt gods.


En konge trygger sitt land ved rett; men en mann som tar imot gaver, bryter det ned.


En mann som smigrer for sin næste, setter op et garn for hans fot.


En ond manns misgjerning er en snare for ham, men den rettferdige skal juble og glede sig.


Den rettferdige tar sig av småfolks sak; den ugudelige skjønner sig ikke på noget.


Spottere egger op byen, men vismenn stiller vreden.


Når en vismann går i rette med en dåre, så blir dåren vred og ler, og der blir ingen ro.


De blodtørstige hater den ustraffelige, men de rettsindige søker å redde hans liv.


All sin vrede lar dåren strømme ut, men den vise holder vreden tilbake og stiller den.


Når en hersker akter på løgnens ord, blir alle hans tjenere ugudelige.


Den fattige og den som undertrykker ham, møtes; Herren gir begges øine deres lys.


En konge som dømmer småfolk rettferdig, hans trone står fast for alle tider.


Ris og tukt gir visdom; men en gutt som er overlatt til sig selv, gjør sin mor skam.


Når de ugudelige får makt, får synden makt; men de rettferdige skal se deres fall med glede.


Tukt din sønn, så skal han bli dig til glede og vederkvege din sjel!


Uten åpenbaring blir folket tøilesløst; men lykkelig er den som holder loven.


Ved ord lar en træl sig ikke tukte; for han skjønner dem nok, men adlyder dem ikke.


Har du sett en mann som forhaster sig i sine ord -- det er mere håp for dåren enn for ham.


Forkjæler en sin træl fra ungdommen av, så vil han til sist være sønn i huset.


Den som er snar til vrede, vekker trette, og en hastig mann gjør ofte det som er ondt.


Et menneskes stolthet fører ham til fall, men den ydmyke vinner ære.


Den som deler med en tyv, hater sitt liv; han hører opropet til ed og gir allikevel ingen oplysning.


Menneskefrykt fører i snare, men den som setter sin lit til Herren, han blir berget.


Mange søker en herskers yndest, men fra Herren kommer en manns rett.


En urettferdig mann er en vederstyggelighet for de rettferdige, og en vederstyggelighet for den ugudelige er den som lever rett.


Agurs, Jakes sønns ord og utsagn. Så talte mannen til Itiel, til Itiel og Ukkal:


Jeg er for ufornuftig til å kalles menneske; manns forstand har jeg ikke.


Jeg har ikke lært visdom og har ikke kunnskap om den Hellige.


Hvem fór op til himmelen og fór ned? Hvem samlet været i sine never? Hvem bandt vannet i et klæde? Hvem satte alle jordens grenser? Hvad er hans navn, og hvad er hans sønns navn? Du vet det jo.


Alt Guds ord er rent; han er et skjold for dem som tar sin tilflukt til ham.


Legg ikke noget til hans ord, forat han ikke skal straffe dig, og du stå som en løgner!


To ting beder jeg dig om, nekt mig dem ikke, før jeg dør:


La falskhet og løgnens ord være langt borte fra mig! Gi mig ikke armod og heller ikke rikdom! La mig ete mitt tilmålte brød,


forat jeg ikke når jeg blir mett, skal fornekte dig og si: Hvem er Herren? og ikke når jeg blir fattig, stjele og forbanne min Guds navn!


Baktal ikke en tjener for hans herre, forat han ikke skal banne dig, og du dra skyld over dig!


Der er en ætt som banner sin far og ikke velsigner sin mor,


en ætt som er ren i sine egne øine og dog ikke har tvettet sig for sitt eget skarn,


en ætt -- hvor stolte er ikke dens øine, og dens øielokk, hvor hever de sig ikke! --


en ætt hvis tenner er sverd, og hvis jeksler er kniver, som eter arminger ut av landet og fattige ut av menneskenes tall.


Blodiglen har to døtre: Gi hit! Gi hit! Der er tre som aldri blir mette, fire som aldri sier: Nok!


Det er dødsriket og det ufruktbare morsliv, jorden, som aldri blir mett av vann, og ilden, som aldri sier: Nok!


Et øie som spotter far og forakter lydighet mot mor, det skal ravnene ved bekken hakke ut, og ørneunger skal ete det.


Det er tre ting som er mig for underlige, og fire som jeg ikke skjønner:


¥rnens vei på himmelen, ormens vei over stenen, skibets vei på havet og en manns vei til en jomfru.


Slik bærer en horkvinne sig at: Hun eter og tørker sin munn og sier: Jeg har ikke gjort noget ondt.


Under tre skjelver jorden, og under fire kan den ikke holde ut:


under en træl når han blir konge, og en dåre når han blir mett av brød,


under en forsmådd kvinne når hun blir gift, og en tjenestepike når hun arver sin frue.


Det er fire som er små på jorden og allikevel overvettes vise:


Maurene er ikke noget sterkt folk, og enda lager de sin føde om sommeren;


fjellgrevlingene er ikke noget kraftig folk, og enda bygger de sitt hus i berget;


gresshoppene har ingen konge, og enda drar de alle ut, skare efter skare;


firfislen kan du gripe med hendene, og allikevel finnes den i kongelige palasser.


Det er tre som skrider vakkert frem, og fire som har en vakker gang:


Løven, som er en helt blandt dyrene, og som ikke vender om for nogen,


hesten med gjord om lendene, bukken, og en konge i spissen for sitt folk.


Har du vært så uforstandig at du har ophøiet dig, eller har du tenkt på ondt, da legg hånden på din munn!


For trykk på melk gir smør, og trykk på nese gir blod, og trykk på vrede [enn mere å egge den vrede.] gir trette.


Kong Lemuels ord, den lærdom som hans mor innprentet ham:


Hvad skal jeg si til dig, min sønn, du mitt livs sønn, du mine løfters sønn?


Gi ikke kvinner din kraft, og gå ikke på veier som fører til ødeleggelse for konger!


Det sømmer sig ikke for konger, Lemuel, det sømmer sig ikke for konger å drikke vin, heller ikke for fyrster å drikke sterk drikk,


forat de ikke skal drikke og glemme hvad der er lov, og forvende retten for alle arminger.


Gi sterk drikk til den som er sin undergang nær, og vin til den som er bedrøvet i sjelen!


La ham få drikke, så han glemmer sin fattigdom og ikke mere kommer sin møie i hu!


Oplat din munn for den stumme, for alle deres sak som er nær ved å forgå!


Oplat din munn, døm rettferdig og hjelp armingen og den fattige til hans rett!


En god hustru -- hvem finner henne? Langt mere enn perler er hun verd.


Hennes manns hjerte liter på henne, og på vinning skorter det ikke.


Hun gjør ham godt og intet ondt alle sitt livs dager.


Hun sørger for ull og lin, og hennes hender arbeider med lyst.


Hun er som en kjøbmanns skib; hun henter sitt brød langveisfra.


Hun står op mens det ennu er natt, og gir sine husfolk brød og sine piker deres arbeid for dagen.


Hun tenker på en mark og får den; for det hun tjener med sine hender, planter hun en vingård.


Hun omgjorder sine lender med kraft og gjør sine armer sterke.


Hun merker at det går godt med hennes arbeid; hennes lampe slukkes ikke om natten.


Hun legger sine hender på rokken, og hennes fingrer tar fatt på tenen.


Hun åpner sin hånd for den trengende og rekker ut sine hender til den fattige.


Hun frykter ikke sneen for sitt hus; for hele hennes hus er klædd i skarlagenfarvet ull.


Hun gjør sig tepper; fint lin og purpur er hennes klædning.


Hennes mann er kjent i byens porter, der han sitter sammen med landets eldste.


Hun gjør skjorter og selger dem, og belter leverer hun til kjøbmannen.


Kraft og verdighet er hennes klædebon, og hun ler av den kommende tid.


Hun oplater sin munn med visdom, og kjærlig formaning er på hennes tunge.


Hun holder øie med hvorledes det går til i hennes hus, og dovenskaps brød eter hun ikke.


Hennes sønner står op og priser henne lykkelig; hennes mann står op og roser henne:


Det finnes mange dyktige kvinner, men du overgår dem alle.


Ynde sviker, og skjønnhet forgår; en kvinne som frykter Herren, hun skal prises.


Gi henne av hennes arbeids frukt, og hennes gjerninger skal prise henne i byens porter.


Ord av predikeren, sønn av David, konge i Jerusalem.


Bare tomhet, sier predikeren, bare idelig tomhet! Alt er tomhet.


Hvad vinning har mennesket av alt sitt strev, som han møier sig med under solen?


Slekt går, og slekt kommer, men jorden står evindelig.


Og solen går op, og solen går ned, og den haster tilbake til det sted hvor den går op.


Vinden går mot syd og vender sig mot nord; den vender og vender sig om under sin gang og begynner så atter sitt kretsløp.


Alle bekker løper ut i havet, men havet blir ikke fullt; til det sted som bekkene går til, dit går de alltid igjen.


Alle ting strever utrettelig, ingen kan utsi det; øiet blir ikke mett av å se, og øret blir ikke fullt av å høre.


Det som har vært, er det som skal bli, og det som har hendt, er det som skal hende, og det er intet nytt under solen.


Er det noget hvorom en vilde si: Se, dette er nytt - så har det vært til for lenge siden, i fremfarne tider som var før oss.


Det er ingen som minnes dem som har levd før, og heller ikke vil de som siden skal komme, leve i minnet hos dem som kommer efter.


Jeg, predikeren, var konge over Israel i Jerusalem,


og jeg vendte min hu til å ransake og utgranske med visdom alt det som hender under himmelen; det er en ond plage, som Gud har gitt menneskenes barn å plage sig med.


Jeg sa alle de gjerninger som gjøres under solen, og se, alt sammen var tomhet og jag efter vind.


Det som er kroket, kan ikke bli rett, og det som mangler, kan ingen regne med.


Jeg talte med mig selv i mitt indre og sa: Se, jeg har vunnet mig større og rikere visdom enn alle som har rådet over Jerusalem før mig, og mitt hjerte har skuet megen visdom og kunnskap.


Og jeg vendte min hu til å kjenne visdommen og kjenne dårskap og uforstand, men jeg skjønte at også dette var jag efter vind.


For hvor det er megen visdom, der er det megen gremmelse, og den som øker kunnskap, øker smerte.


Jeg sa til mitt hjerte: Vel, jeg vil prøve dig med glede; nyt det som godt er! Men se, også det var tomhet.


Til latteren sa jeg: Du er gal! Og til gleden: Hvad gagn gjør du?


Jeg tenkte i mitt indre på å kvege mitt legeme med vin, mens mitt hjerte ledet mig med visdom - jeg tenkte på å holde fast ved dårskapen, til jeg fikk se hvad det var best for menneskenes barn å gjøre under himmelen alle deres levedager.


Jeg utførte store arbeider, jeg bygget mig hus, jeg plantet mig vingårder,


jeg gjorde mig haver og parker og plantet i dem alle slags frukttrær,


jeg gjorde mig vanndammer til å vanne en skog av opvoksende trær.


Jeg kjøpte træler og trælkvinner, jeg hadde tjenestefolk som var født i mitt hus; jeg fikk mig også meget fe, både stort og smått, mere enn alle som hadde vært før mig i Jerusalem;


jeg samlet mig også sølv og gull og kostelige skatter som kom fra fremmede konger og land; jeg fikk mig sangere og sangerinner og det som er menneskenes lyst, en hustru og flere.


Jeg blev større og mektigere enn alle som hadde vært før mig i Jerusalem; og min visdom hadde ikke forlatt mig.


Alt det mine øine attrådde, det forholdt jeg dem ikke, jeg nektet ikke mitt hjerte nogen glede; for mitt hjerte hadde glede av alt mitt strev, og dette var det jeg hadde igjen for alt mitt strev.


Men når jeg så på alt det som mine hender hadde gjort, og på den møie det hadde kostet mig, da så jeg at alt sammen var tomhet og jag efter vind, og at det ikke er nogen vinning å nå under solen.


Så gav jeg mig til å se på visdom og på dårskap og uforstand; for hvad vil det menneske gjøre som kommer efter kongen? Det samme som andre har gjort for lenge siden.


Da så jeg at visdommen har samme fortrin fremfor dårskapen som lyset har fremfor mørket;


den vise har øine i sitt hode, men dåren vandrer i mørket. Men jeg skjønte også at det går den ene som den andre.


Da sa jeg i mitt hjerte: Som det går dåren, så vil det også gå mig; hvad skulde det da være til at jeg var så vis? Og jeg sa i mitt kjerte at også dette var tomhet.


For minnet om den vise vil like så litt vare til evig tid som minnet om dåren; i de kommende dager vil jo alt sammen for lengst være glemt, og må ikke den vise dø like så vel som dåren?


Da blev jeg lei av livet; for ondt var i mine øine alt som skjer under solen; for alt sammen er tomhet og jag efter vind.


Og jeg blev lei av alt mitt strev, som jeg hadde møiet mig med under solen, fordi jeg skulde efterlate det til den som kommer efter mig.


Hvem vet om det blir en vis eller en dåre? Og enda skal han råde over alt det jeg har vunnet ved min møie og min visdom under solen; også det er tomhet.


Da begynte jeg å bli fortvilet i mitt hjerte over alt det strev som jeg hadde møiet mig med under solen;


for er det et menneske som har gjort sitt arbeid med visdom og kunnskap og dyktighet, så må han allikevel gi det fra sig til et menneske som ikke har hatt nogen møie med det, som hans eiendom; også dette er tomhet og et stort onde.


For hvad har mennesket for alt sitt strev og for sitt hjertes attrå, som han møier sig med under solen?


Alle hans dager er jo fulle av smerte, og all hans umak er bare gremmelse; selv om natten har hans hjerte ikke ro; også dette er tomhet.


Er det ikke et gode for mennesket at han kan ete og drikke og unne sig gode dager til gjengjeld for sitt strev? Men jeg så at også dette kommer fra Guds hånd;


for hvem kunde ete og hvem nyte mere enn jeg?


For det menneske som tekkes ham, gir han visdom og kunnskap og glede; men synderen gir han den umak å sanke og samle for å gi til den som tekkes Gud; også dette er tomhet og jag efter vind.


Alt har sin tid, og en tid er der satt for hvert foretagende under himmelen.


Å fødes har sin tid og å dø har sin tid, å plante har sin tid og å rykke op det som er plantet, har sin tid;


å drepe har sin tid og å læge har sin tid; å rive ned har sin tid og å bygge op har sin tid;


å gråte har sin tid og å le har sin tid; å klage har sin tid og å danse har sin tid;


å kaste bort stener har sin tid og å samle stener har sin tid; å ta i favn har sin tid og å holde sig fra favntak har sin tid;


å søke har sin tid og å tape har sin tid; å gjemme har sin tid og å kaste bort har sin tid;


å sønderrive har sin tid og å sy sammen har sin tid; å tie har sin tid og å tale har sin tid;


å elske har sin tid og å hate har sin tid; krig har sin tid og fred har sin tid.


Hvad vinning har den som gjør noget, av det strev han har med det?


Jeg så den plage som Gud har gitt menneskenes barn å plage sig med.


Alt har han gjort skjønt i sin tid; også evigheten har han lagt i deres hjerte, men således at mennesket ikke til fulle kan forstå det verk Gud har gjort, fra begynnelsen til enden.


Jeg skjønte at de intet annet gode har enn å glede sig og å gjøre sig til gode i livet;


men når et menneske, hvem det så er, får ete og drikke og unne sig gode dager til gjengjeld for alt sitt strev, så er også det en Guds gave.


Jeg skjønte at alt hvad Gud gjør, det varer evig; intet kan legges til og intet kan tas fra. Så har Gud gjort det, forat vi skal frykte ham.


Hvad der er, det var allerede før, og hvad der skal bli, det har også vært før; Gud søker frem igjen det forgangne.


Fremdeles så jeg under solen at på dommersetet, der satt gudløsheten, og hvor rettferdighet skulde råde, der rådet gudløshet.


Da sa jeg i mitt hjerte: Gud skal dømme den rettferdige så vel som den gudløse; for hos ham er det fastsatt en tid for hvert foretagende og for alt hvad som gjøres.


Jeg sa i mitt hjerte: Dette skjer for menneskenes barns skyld, forat Gud kan prøve dem, og forat de kan se at de i sig selv ikke er annet enn dyr;


for det går menneskenes barn som det går dyrene; den samme skjebne rammer dem; som den ene dør, så dør den andre, og en livsånde har de alle; mennesket har ikke noget fortrin fremfor dyret; for alt er tomhet.


De farer alle til ett sted; de er alle blitt til av støvet, og de vender alle tilbake til støvet.


Hvem vet om menneskenes ånd stiger op, og om dyrets ånd farer ned til jorden?


Og jeg så at intet er bedre for mennesket enn at han gleder sig ved sitt arbeid; for det er det gode som blir ham til del; for hvem lar ham få se det som skal komme efter ham?


Fremdeles så jeg alle de voldsgjerninger som skjer under solen; jeg så de undertryktes gråt - det var ingen som trøstet dem; jeg så voldsmennene bruke makt mot dem, og det var ingen som trøstet dem.


Da priste jeg de døde, de som allerede hadde fått dø, lykkelige fremfor de levende, de som ennu var i live,


men fremfor dem begge priste jeg lykkelig den som ennu ikke er til, som ikke har sett de onde gjerninger som skjer under solen.


Og jeg så at alt strev og all dyktighet i arbeid har sin grunn i at den enes ærgjerrighet er større enn den andres, også det er tomhet og jag efter vind.


Dåren legger hendene i fanget og tærer på sitt eget kjøtt.


Bedre er en håndfull ro enn begge never fulle av strev og jag efter vind.


Og ennu mere tomhet blev jeg var under solen:


Stundom står en mann alene og har ingen annen med sig, hverken sønn eller bror, og allikevel er det ingen ende på alt hans strev, og hans øine blir ikke mette av rikdom. Men hvem strever jeg for og nekter mig selv det som godt er? Også det er tomhet, og en ond plage er det.


Bedre å være to enn én, for de har god lønn for sitt strev;


om de faller, kan den ene reise sin stallbror op; men stakkars den som er alene, for faller han, har han ingen til å reise sig op!


Likeledes når to ligger sammen, så blir de varme; men hvorledes kan den som ligger alene, bli varm?


Og om nogen kan vinne over den som er alene, så kan to holde stand mot ham, og en tredobbelt tråd sønderrives ikke så snart.


Bedre å være en fattig og vis ungdom enn en gammel dåre av en konge, som ikke mere har forstand nok til å la sig advare;


for fra fengslet kommer den ene ut og blir konge*; den andre blir fattig, enda han er født i sitt kongedømme. / {* som Josef; 1MO 41, 41 fg.}


Jeg så alle de levende som ferdes under solen, følge med den unge mann, han den nye, som skulde trede i den gamles* sted. / {* kongens.}


Det var ingen ende på alt det folk han var fører for. Allikevel har efterkommerne ingen glede av ham, for også dette er tomhet og jag efter vind.


Vær ikke for snar med din munn, og la ikke ditt hjerte forhaste sig med å bære frem et ord for Guds åsyn! For Gud er i himmelen og du på jorden; la derfor dine ord være få!


For av meget strev og kav kommer drømmer, og med for mange ord følger dårlig tale.


Når du gjør Gud et løfte, så dryg ikke med å holde det, for han har ikke behag i dårer! Hold det du lover!


Bedre er det at du ikke lover, enn at du lover og ikke holder det.


La ikke din munn føre synd over ditt legeme og si ikke til Guds sendebud*: Det var av vanvare jeg gjorde det! Hvorfor skal Gud harmes over din tale og ødelegge dine henders verk? / {* d.e. presten; MLK 2, 7.}


For hvor det er mange drømmer, er det også megen tomhet, og likeså hvor det er mange ord. Frykt heller Gud!


Om du ser at den fattige undertrykkes, og at rett og rettferdighet tredes under føtter i landet, så undre dig ikke over den ting! For den som er høitstående, har en høiere til å vokte på sig, og en høieste vokter på dem begge.


Og en velsignelse for et land er det med alt dette at det har en konge som folket lyder.


Den som elsker penger, blir ikke mett av penger, og den som elsker rikdom, får aldri nok; også det er tomhet.


Jo mere gods dess flere til å fortære det; og hvad gagn har dets eier av det, annet enn at han får se det?


Arbeiderens søvn er søt, enten han eter lite eller meget; men den rikes metthet lar ham ikke få sove.


Der er et stort onde, som jeg har sett under solen: rikdom gjemt av sin eier til hans egen ulykke.


Går denne rikdom tapt ved et uhell, og han har fått en sønn, så blir det intet igjen for ham.


Som han kom ut av mors liv, skal han igjen gå bort naken som han kom; og ved sitt strev vinner han ikke noget som han kunde ta med sig.


Også dette er et stort onde: Aldeles som han kom, skal han gå bort; hvad vinning har han da av at han gjør sig møie bort i været?


Dessuten eter han alle sine dager sitt brød i mørket, og megen gremmelse har han og sykdom og vrede.


Se, dette er det jeg har funnet godt og skjønt: å ete og drikke og å gjøre sig til gode til gjengjeld for alt det strev som en møier sig med under solen alle de levedager som Gud gir ham; for det er det gode som blir ham til del.


Og når Gud gir et menneske rikdom og skatter og setter ham i stand til å nyte godt av det og ta det som blir ham til del, og glede sig i sitt strev, så er det en Guds gave;


for da vil han ikke tenke så meget på sine levedager, fordi Gud svarer ham med å gi ham glede i hjertet.


Det er en ulykke som jeg har sett under solen, og som hviler tungt på mennesket:


Når Gud gir en mann rikdom og skatter og ære, så han for sin del ikke fattes noget som han attrår, men Gud ikke setter ham i stand til å nyte godt av det, men en fremmed mann får nyte det, så er det tomhet og en ond lidelse.


Om en mann får hundre barn og lever i mange år, så tallet på hans levedager blir stort, men hans sjel ikke mettes av det gode, og han heller ikke får nogen jordeferd, da sier jeg: Et ufullbåret foster er bedre faren enn han.


For som et intet kom det til verden, og i mørke går det bort, og med mørke blir dets navn skjult,


og det har hverken sett eller kjent solen; det har mere ro enn han.


Og om han så hadde levd tusen år to ganger, men ikke nytt noget godt - går ikke alt* til ett sted? / {* JBS 30, 23.}


Alt menneskets strev er for hans munn, og allikevel blir hans attrå aldri tilfredsstilt;


for hvad fortrin har den vise fremfor dåren? Hvad fortrin har den fattige som vet å skikke sig blandt de levende?


Bedre er det at øinene dveler ved det en har, enn at sjelen farer urolig om; også det er tomhet og jag efter vind.


Hvad der er blitt til, er for lenge siden nevnt med navn*, og det er kjent hvad et menneske skal bli; han kan ikke gå i rette med den som er sterkere enn han; / {* av Gud.}


for der er mange ord som bare øker tomheten - hvad gagn har mennesket av det?


For hvem vet hvad som gagner et menneske i livet, i alle hans tomme levedager, dem han tilbringer som en skygge? For hvem kan si et menneske hvad som skal hende under solen efter hans tid?


Bedre er et godt navn enn god olje, og bedre dødsdagen enn den dag en blir født.


Bedre er det å gå til sørgehus enn til gjestebudshus, fordi i sørgehuset ender hvert menneskes liv, og den som lever, legger sig det på hjerte.


Bedre er gremmelse enn latter; for mens ansiktet er sørgmodig, er hjertet vel til mote.


De vises hjerte er i sorgens hus, men dårenes hjerte i gledens hus.


Bedre er det å høre skjenn av en vis enn å høre sang av dårer;


for som tornene spraker under gryten, så er det når dåren ler; også dette er tomhet.


For urettmessig vinning gjør den vise til dåre, og bestikkelse ødelegger hjertet.


Bedre er enden på en ting enn begynnelsen, bedre å være tålmodig enn overmodig.


Vær ikke for hastig i din ånd til å vredes; for vreden bor i dårers barm.


Si ikke: Hvorav kommer det at de fremfarne dager var bedre enn de som nu er? For det er ikke av visdom du spør om det.


Visdom er jevngod med arvegods, ja ennu ypperligere for dem som ser solen;


for å være i visdommens skygge er som å være i skyggen av rikdom, men kunnskapens fortrin er at visdommen holder sin eier i live.


Se på Guds verk! For hvem kan gjøre rett det som han har gjort kroket?


På en god dag skal du være ved godt mot, og på en ond dag skal du tenke på at Gud har gjort den og, like så vel som den andre, forat mennesket ikke skal finne noget efter sig*. / {* d.e. ikke skal vite noget av hvad som skal skje efter ham.}


Alt dette har jeg sett i mitt tomme liv: Mangen rettferdig går til grunne tross sin rettferdighet, og mangen ugudelig lever lenge tross sin ondskap.


Vær ikke altfor rettferdig og te dig ikke overvettes vis! hvorfor vil du ødelegge dig selv*? / {* nemlig ved fariseisk egenrettferdighet og selvklokskap; LUK 18, 11.}


Vær ikke altfor urettferdig*, og vær ikke en dåre! Hvorfor vil du dø før tiden? / {* All synd kan du vel ikke undgå (FRK 7, 20. 1KG 8, 46. JAK 3, 2.), men tro ikke derfor at du kan overgi dig til det onde.}


Det er godt at du holder fast ved det ene, men du skal heller ikke slippe det andre; for den som frykter Gud, finner en utvei av alt dette.


Visdommen er et sterkere vern for den vise enn ti mektige menn i en by;


for det finnes ikke et rettferdig menneske på jorden, som bare gjør godt og aldri synder.


Akt heller ikke på alt det folk sier, ellers kunde du få høre din tjener banne dig!


For du vet jo med dig selv at også du mange ganger har bannet andre.


Alt dette har jeg prøvd med visdom; Jeg sa: Jeg vil vinne visdom, men den er ennu langt borte fra mig.


Det som er langt borte og dypt, dypt skjult - hvem kan finne det?


Jeg så mig om, og min attrå var å vinne kunnskap og å granske og søke efter visdom og klokskap og å forstå at ugudelighet er dårskap, og at dårskapen er galskap.


Og jeg fant noget som er bitrere enn døden: kvinnen - hun er et garn og hennes hjerte en snare, og hennes hender er lenker; den som tekkes Gud, slipper fra henne, men synderen blir fanget av henne.


Se, dette fant jeg ut, sier predikeren, idet jeg la det ene til det andre for å finne hovedsummen.


Det som jeg stadig har søkt, men ikke har funnet, det er: En mann har jeg funnet blandt tusen, men en kvinne har jeg ikke funnet blandt dem alle.


Se, dette er det eneste jeg har funnet ut, at Gud skapte mennesket som det skulde være, men de søker mange kunster.


Hvem er som den vise, og hvem forstår å tyde tingene? Visdommen gjør menneskets ansikt lyst, og trossen i hans åsyn forvandles.


Jeg sier: Akt på kongens bud, og det for den eds skyld som du har svoret ved Gud!


Vær ikke for snar til å forlate ham, og vær ikke med på noget som er ondt! For han gjør alt det han vil.


For kongens ord er mektig, og hvem tør si til ham: Hvad gjør du?


Den som holder budet, skal ikke lide noget ondt, og den vises hjerte skal få kjenne tid og dom.


For hvert foretagende har sin tid og sin dom; for hvert menneskes onde gjerning kommer til å hvile tungt på ham;


for han vet ikke hvad som skal hende; for hvem kan si ham hvorledes det vil gå?


Intet menneske har makt over vinden, så han kan holde den tilbake; heller ikke har nogen makt over dødsdagen, og ingen slipper for å gjøre krigstjeneste. Således kan heller ikke ugudelighet berge sin mann.


Alt dette har jeg sett, og jeg har gitt akt på alt det som hender under solen, på en tid da det ene menneske hersket over det andre og voldte ham ulykke.


Derefter så jeg at ugudelige blev jordfestet og kom til hvile, men at de som hadde gjort rett, måtte dra bort fra den Helliges bolig og blev glemt i staden. Også dette er tomhet.


Fordi dommen over den onde gjerning ikke fullbyrdes straks, derfor svulmer hjertet i menneskenes barn, så de drister sig til å gjøre det som ondt er,


fordi synderen hundre ganger gjør det som ondt er, og allikevel lever lenge; dog vet jeg jo at det skal gå gudfryktige vel, fordi de frykter Gud,


men at det ikke skal gå den ugudelige vel, og at han lik skyggen ikke skal leve lenge, fordi han ikke frykter Gud.


Der er noget tomt som hender på jorden: at der er rettferdige hvem det går som om de hadde gjort de ugudeliges gjerninger, og at der er ugudelige hvem det går som om de hadde gjort de rettferdiges gjerninger. Jeg sier at også dette er tomhet.


Så priste jeg da gleden, fordi mennesket ikke har noget annet godt under solen enn å ete og drikke og være glad; og dette følger ham under hans strev i de levedager som Gud har gitt ham under solen.


Da jeg vendte min hu til å lære visdom å kjenne og til å se på det strev og kav folk har her på jorden - for hverken dag eller natt får de søvn på sine øine -


da så jeg at det er så med alt Guds verk at mennesket ikke kan utgrunde det som hender under solen; for hvor meget et menneske enn strever med å utgranske det, kan han dog ikke utgrunde det, og selv om den vise sier at han nok skal forstå det, er han dog ikke i stand til å utgrunde det.


For alt dette har jeg tatt mig til hjerte, og jeg har søkt å utgrunde alt dette: at de rettferdige og de vise og deres gjerninger er i Guds hånd; om det er kjærlighet eller hat, vet intet menneske*; de kan vente sig alt. / {* Ingen kan av de ytre omstendigheter med sikkerhet slutte sig til Guds velbehag eller mishag med ham selv eller andre.}


Det går dem* i alt likesom alle andre; det samme hender den rettferdige og den ugudelige, den gode og rene og den urene, den som ofrer og den som ikke ofrer; den gode går det som synderen, den som sverger, går det som den som er redd for å sverge. / {* de rettferdige og vise.}


Det er en ond ting ved alt det som hender under solen, at det går alle likedan, og så er også menneskenes hjerte fullt av det som ondt er, og det er uforstand i deres hjerte, så lenge de lever, og siden går det avsted til de døde;


for hvem er det vel som slipper? For alle dem som lever, er det håp; for en levende hund er bedre enn en død løve;


for de levende vet at de skal dø, men de døde vet ikke nogen ting, og de får ikke lenger nogen lønn, for minnet om dem er glemt.


Både deres kjærlighet og deres hat og deres ærgjerrighet er det for lenge siden forbi med, og de har i all evighet ingen del mere i alt det som hender under solen.


Så et da ditt brød med glede og drikk vel til mote din vin! For Gud har for lenge siden godkjent det du gjør.


La dine klær alltid være hvite, og la ikke olje fattes på ditt hode!


Nyt livet med en hustru som du elsker, alle dager i ditt tomme liv, som Herren har gitt dig under solen, alle dine tomme dager! For det er din del i livet og i ditt strev som du møier dig med under solen.


Alt det din hånd er i stand til å gjøre med din kraft, det skal du gjøre! For det finnes hverken gjerning eller klokskap eller kunnskap eller visdom i dødsriket, dit du går.


Fremdeles så jeg under solen at det ikke er visst at de som er lette på foten, vinner i løpet, eller at heltene seirer i krigen, eller at de vise kan få sig brød, eller at de forstandige kan vinne rikdom eller de kloke finne yndest; for tid og hendelse møter dem alle.


For mennesket kjenner like så lite sin tid som fiskene som fanges i det onde garn, eller fuglene som blir fanget i snaren; likesom de fanges også menneskenes barn i en ond tid, når den med ett kommer over dem.


Også i dette så jeg visdom under solen, og stor syntes den mig:


Det var en liten by med få folk i; til den kom det en stor konge og kringsatte den og bygget store voller mot den;


men det fantes i byen en fattig, vis mann, og han berget den ved sin visdom, og ikke et menneske var kommet denne fattige mann i hu.


Da sa jeg: Visdom er bedre enn styrke; men den fattiges visdom er foraktet, og folk hører ikke på det han sier.


De vises ord som høres i ro, er bedre enn rop fra en hersker blandt dårene.


Visdom er bedre enn krigsvåben, men en synder kan ødelegge meget godt.


Giftige fluer får salvelagerens salve til å lukte ille og gjære; endog et lite grand dårskap ødelegger en mann som utmerker sig ved visdom eller ære.


Den vises hu er vendt til høire, men dårens hu til venstre*. / {* høire og venstre er her å forstå om det rette og det vrange.}


Og hvor som helst dåren ferdes, fattes det ham forstand, og han lar alle merke at han er en dåre.


Reiser herskerens vrede sig mot dig, så forlat ikke din post! For saktmodighet holder store synder nede.


Der er et onde som jeg har sett under solen - et misgrep som utgår fra makthaveren:


Dårskapen sitter i høie stillinger, mens fornemme folk må sitte lavt.


Jeg har sett tjenere ride på hester og fyrster gå til fots som tjenere.


Den som graver en grav, kan falle i den, og den som river et gjerde, kan bli bitt av en orm.


Den som bryter sten, kan få en skade av det; den som hugger ved, kan komme i fare ved det.


Når øksen er sløv, og han ikke har slipt eggen, så må han bruke dess større kraft; men visdom har den fordel at den gjør alt på rette måte.


Når ormen biter uten besvergelse*, har tungens eier** ingen nytte av den. / {* før besvergelsen har funnet sted; SLM 58, 6.} / {** besvergeren.}


Ord fra den vises munn er liflige, men dårens leber ødelegger ham selv.


De første ord av hans munn er dårskap, og enden på hans tale er farlig galskap.


Dåren taler mange ord, enda mennesket ikke vet hvad som skal hende, og hvem sier ham hvad som skal hende efter hans tid?


Dårens strev tretter ham, han som ikke engang vet veien til byen.


Ve dig, du land som har et barn til konge, og hvis fyrster holder måltid om morgenen!


Lykkelige land som har en konge av edel ætt, og hvis fyrster holder måltid i sømmelig tid, som menn og ikke som drankere!


Når latheten råder, synker bjelkene sammen, og lar en hendene henge, så drypper det inn i huset.


For å more sig holder de* gjestebud, og vinen legger glede over livet; alt sammen fås for penger. {* FRK 10, 16.}


Ikke engang i dine tanker må du banne kongen, og ikke engang i ditt sengkammer må du banne den rike; for himmelens fugler bærer lyden avsted, og de vingede skapninger melder dine ord.


Send ditt brød bort over vannet; for i tidens løp skal du finne det igjen.


Del ut til syv, ja til åtte; for du vet ikke hvad ulykke som kan hende på jorden.


Når skyene blir fulle av regn, tømmer de det ut over jorden, og når et tre faller, enten det er mot syd eller mot nord, så blir treet liggende på det sted hvor det falt.


Den som stadig akter på vinden, kommer ikke til å så, og den som stadig ser på skyene, kommer ikke til å høste.


Like så lite som du vet hvad vei vinden farer, eller hvorledes benene dannes i den fruktsommelige kvinnes liv, like så lite vet du hvad Gud vil gjøre, han som gjør det alt sammen.


Så din sæd om morgenen, og la ikke din hånd hvile når det lider mot aftenen; for du vet ikke hvad som vil lykkes, det ene eller det andre, eller om begge deler er gode.


Lyset er liflig, og det er godt for øinene å få se solen.


For om et menneske lever mange år, skal han glede sig i dem alle og komme mørkets dager i hu; for de blir mange. Alt som skal komme, er tomhet.


Gled dig, du unge, i din ungdom og la ditt hjerte være vel til mote i din ungdoms dager og vandre på ditt hjertes veier og efter det dine øine ser! Men vit at for alt dette vil Gud føre dig frem for dommen.


La gremmelse vike fra ditt hjerte og hold alt ondt borte fra ditt legeme! For ungdom og morgenrøde er tomhet.


Tenk på din skaper i din ungdoms dager, før de onde dager kommer, og det lider mot de år hvorom du vil si: Jeg har ingen glede av dem,


før solen og lyset og månen og stjernene formørkes, og skyene kommer igjen efter regnet -


den tid da husets voktere skjelver, og de sterke menn blir krokete, og de som maler på kvernen, stanser sitt arbeid, fordi de er blitt for få, og de som ser ut gjennem vinduene, formørkes*, {* 1MO 27, 1; 48, 10. 1KG 14, 4.}


og begge dørene til gaten stenges, mens kvernduren blir svak og ikke når høiere enn til spurvekvitter, og alle sangmøene blir lavmælte,


og en frykter for hver bakke, og det lurer skremsler på veien, og mandeltreet blomstrer, og gresshoppen sleper sig frem, og kapersen mister sin kraft; for mennesket drar bort til sin evige bolig, og de sørgende går allerede og venter på gaten -


før sølvsnoren tas bort, og gullskålen slåes i stykker, og krukken brytes sønder ved kilden, og hjulet knuses og faller ned i brønnen,


og støvet vender tilbake til jorden og blir som det var før, og ånden vender tilbake til Gud, som gav den.


Bare idelig tomhet, sier predikeren; alt er tomhet.


For øvrig er å si at predikeren var en vismann, og at han også lærte folket kunnskap og prøvde og gransket; han laget mange ordsprog.


Predikeren søkte å finne liflige ord, og skrevet er her hvad riktig er, sannhets ord.


De vises ord er som brodder, og visdomssprog som er samlet, sitter fast som nagler; de er gitt av én hyrde* {* SLM 80, 2.}


Og for øvrig: La dig advare, du min sønn! Det er ingen ende på all bokskrivningen, og megen granskning tretter legemet.


Enden på det hele, efterat alt er hørt, er dette: Frykt Gud og hold hans bud! Det er hvad hvert menneske bør gjøre.


For hver gjerning vil Gud føre frem for dommen over alt som er skjult, enten det er godt eller ondt.


Høisangen av Salomo.


Han kysser mig med kyss av sin munn! For din kjærlighet er bedre enn vin.


Liflig er duften av dine salver, ditt navn er en utgytt salve; derfor elsker jomfruene dig.


Drag mig! Vi vil løpe efter dig. Kongen har ført mig inn i sine kammer; vi vil fryde og glede oss i dig, vi vil prise din kjærlighet mere enn vin; opriktig elsker de dig.


Sort er jeg, men yndig, I Jerusalems døtre, som Kedars telter, som Salomos telttepper.


Se ikke på mig, fordi jeg er så sort, fordi solen har brent mig! Min mors sønner blev vrede på mig, de satte mig til å vokte vingårdene; min egen vingård har jeg ikke voktet.


Si mig, du som min sjel elsker: Hvor vokter du hjorden? Hvor lar du den hvile om middagen? For hvorfor skal jeg være lik en kvinne som går tilsløret ved dine stallbrødres hjorder?


Vet du det ikke, du fagreste blandt kvinner, så gå ut i fårenes spor og vokt dine kje ved hyrdenes hytter!


Med gangerne foran Faraos vogner ligner jeg dig, min venninne!


Yndige er dine kinner mellem kjedene, din hals i perleradene.


Gullkjeder vil vi gjøre dig med sølvprikker på.


Så lenge kongen satt ved sitt bord, gav min nardus sin duft.


Min elskede er mig en myrrakule, som hviler mellem mine bryster.


Min elskede er mig en cyperdrue i En-Gedis vingårder.


Hvor fager du er, min venninne, hvor fager du er! Dine øine er duer.


Hvor du er vakker, min elskede, hvor skjønn du er! Og vårt leie er grønt.


Sedrer er bjelkene i vårt hus, cypresser er vårt tavlede loft.


Jeg er Sarons blomst, dalenes lilje.


Som en lilje blandt torner, så er min venninne blandt de unge kvinner.


Som et epletre blandt skogens trær, så er min elskede blandt de unge menn; i hans skygge lyster det mig å sitte, og hans frukt er søt for min gane.


Han har ført mig til vinhuset, og hans banner over mig er kjærlighet.


Styrk mig med druekaker, kveg mig med epler! For jeg er syk av kjærlighet.


Hans venstre hånd er under mitt hode, og hans høire favner mig.


Jeg ber eder inderlig, I Jerusalems døtre, ved rådyrene eller ved hindene på marken, at I ikke vekker og ikke egger kjærligheten, før den selv vil!


Hør, der er min elskede! Se, der kommer han springende over fjellene, hoppende over haugene.


Min elskede ligner et rådyr eller en ung hjort. Se, der står han bak vår vegg; han kikker gjennem vinduene, gjennem gitteret ser han inn.


Min elskede tar til orde og sier til mig: Stå op, min venninne, du min fagre, og kom ut!


For se, nu er vinteren omme, regnet har draget forbi og er borte;


blomstene kommer til syne i landet, sangens tid er inne, og turtelduens røst har latt sig høre i vårt land;


fikentreets frukter tar til å rødme, og vintrærnes blomster dufter. Stå op, kom, min venninne, du min fagre, så kom da!


Du min due i bergrevnene, i fjellveggens ly! La mig se din skikkelse, la mig høre din røst! For din røst er blid og din skikkelse fager.


Fang revene for oss, de små rever som ødelegger vingårdene! Våre vingårder står jo i blomst.


Min elskede er min, og jeg er hans, han som vokter sin hjord blandt liljene.


Innen dagen blir sval og skyggene flyr, vend om, min elskede, lik et rådyr eller en ung hjort på de kløftede fjell!


På mitt leie lette jeg om natten efter ham som min sjel elsker; jeg lette efter ham, men jeg fant ham ikke.


Da sa jeg: Jeg vil stå op og gå omkring i byen, på gatene og på torvene; jeg vil lete efter ham som min sjel elsker. Jeg lette efter ham, men jeg fant ham ikke.


Vekterne, som går omkring i byen, møtte mig. Jeg sa til dem: Har I sett ham som min sjel elsker?


Ikke før var jeg gått fra dem, før jeg fant ham som min sjel elsker; jeg tok fatt i ham, og jeg slipper ham ikke før jeg har ført ham til min mors hus, til hennes kammer som har født mig.


Hvem er hun som kommer op fra ørkenen, som det var røkstøtter, omduftet av myrra og virak, av alle kremmerens krydderier?


Se, her er Salomos seng med seksti krigsmenn omkring, av Israels krigsmenn,


alle væbnet med sverd, opøvet i krig, hver med sverdet ved lend til vern mot nattens farer.


En bæreseng gjorde kong Salomo sig av Libanons trær.


Dens stolper gjorde han av sølv, dens ryggstø av gull, dens pute av purpur; innvendig er den smykket i kjærlighet av Jerusalems døtre.


Gå ut, I Sions døtre, og se på kong Salomo med den krone hans mor har kronet ham med på hans bryllupsdag, på hans hjertegledes dag!


Hvor fager du er, min venninne, hvor fager du er! Dine øine er duer bak ditt slør; ditt hår er som en hjord av gjeter som leirer sig nedover Gilead-fjellet.


Dine tenner er som en hjord av klippede får som stiger op av badet; alle har de tvillinger, og intet blandt dem er uten lam.


Dine leber er som en skarlagensnor, og din munn er yndig; som et stykke granateple er din tinning bak ditt slør.


Din hals er som Davids tårn, bygget til våbenhus; tusen skjold henger på det, alle krigsmennenes skjold.


Dine bryster er som to rådyrkalver, tvillinger av et rådyr, som beiter blandt liljer.


Når dagen blir sval og skyggene flyr, vil jeg gå til Myrra-åsen og til Virak-haugen.


Alt er fagert ved dig, min venninne, og det er intet lyte på dig.


Kom med mig fra Libanon, min brud, kom med mig fra Libanon! Sku ut fra Amanas topp, fra toppen av Senir og Hermon, fra løvenes boliger, fra panternes fjell!


Du har vunnet mitt hjerte, min søster, min brud! Du har vunnet mitt hjerte med et eneste øiekast, med en av kjedene om din hals.


Hvor liflig din kjærlighet er, min søster, min brud! Hvor meget bedre er ikke din kjærlighet enn vin, og duften av dine salver bedre enn alle velluktende urter!


Av honning drypper dine leber, min brud! Honning og melk er under din tunge, og duften av dine klær er som duften av Libanon.


En lukket have er min søster, min brud, et avstengt vell, en forseglet kilde.


Du skyter op som en lysthave av granatepletrær med sin kostelige frukt, som cyperbusker og narder,


nardus og safran, kalmus og kanel med alle slags viraktrær, myrra og aloètrær og alle de beste velluktende urter.


En kilde i havene er du, en brønn med levende vann og strømmer fra Libanon.


Våkn op, nordenvind, og kom, sønnenvind! Blås gjennem min have, så dens duft kan strømme ut! Gid min elskede vilde komme til sin have og ete dens kostelige frukt!


Jeg er kommet til min have, min søster, min brud! Jeg har plukket min myrra og min balsam, jeg har ett min honningkake og min honning, jeg har drukket min vin og min melk. Et, venner, og drikk! Drikk eder lystige, mine elskede!


Jeg sover, men mitt hjerte våker; da lyder min elskedes røst -- han banker på: Lukk op for mig, min søster, min venninne, min due, du rene! For mitt hode er fullt av dugg, mine lokker av nattens dråper.


Jeg sa: Jeg har tatt av mig min kjortel, skulde jeg da ta den på igjen? Jeg har tvettet mine føtter, skulde jeg da skitne dem til?


Min elskede rakte sin hånd inn gjennem luken; da blev mitt hjerte rørt for hans skyld.


Jeg stod op for å lukke op for min elskede, og mine hender dryppet av myrra, mine fingrer av flytende myrra, som vætte låsens håndtak.


Jeg lukket op for min elskede, men min elskede hadde vendt om og gått bort; min sjel var ute av sig selv over hans ord; jeg lette efter ham, men fant ham ikke; jeg ropte på ham, men han svarte mig ikke.


Vekterne, som går omkring i byen, møtte mig, de slo mig, de såret mig; de tok mitt slør fra mig, vekterne på murene.


Jeg ber eder inderlig, I Jerusalems døtre! Om I finner min elskede, hvad skal I si ham? -- At jeg er syk av kjærlighet.


Hvad er din elskede fremfor andre elskede, du fagreste blandt kvinner, hvad er din elskede fremfor andre elskede, siden du ber oss så inderlig?


Min elskede er hvit og rød, utmerket fremfor ti tusen.


Hans hode er som det fineste gull; hans lokker er kruset, sorte som ravnen.


Hans øine er som duer ved rinnende bekker; de bader sig i melk, de hviler i sin ramme.


Hans kinner er som velluktende blomstersenger, som det vokser krydderurter i; hans leber er som liljer, de drypper av flytende myrra.


Hans hender er gullringer med innlagte krysolitter, hans midje er et kunstverk av elfenben, dekket med safirer.


Hans ben er marmorstøtter, som står på fotstykker av fineste gull; hans skikkelse er som Libanon, herlig som sedrene.


Hans gane er sødme, og alt ved ham er liflighet. Slik er min elskede, slik er min venn, I Jerusalems døtre!


Hvor er din elskede gått hen, du fagreste blandt kvinner, hvor har din elskede tatt veien, så vi kan lete efter ham sammen med dig?


Min elskede er gått ned til sin have, til de velluktende blomstersenger, for å vokte sin hjord i havene og for å sanke liljer.


Jeg tilhører min elskede, og min elskede tilhører mig, han som vokter sin hjord blandt liljene.


Du er fager som Tirsa, min venninne, skjønn som Jerusalem, fryktelig som hærskarer med sine banner.


Vend dine øine bort fra mig for de forferder mig! Ditt hår er som en hjord av gjeter som leirer sig nedover Gilead.


Dine tenner er som en hjord av får som stiger op av badet; alle har de tvillinger, og intet blandt dem er uten lam.


Som et stykke granateple er din tinning bak ditt slør.


Seksti dronninger har jeg og åtti medhustruer og unge piker uten tall.


Men én er min due, min rene, hun, sin mors eneste, hennes utkårede som fødte henne; jomfruer så henne og priste henne lykkelig, dronninger og medhustruer så henne og hyldet henne.


Hvem er hun som stråler frem som morgenrøden, fager som månen, ren som solen, fryktelig som hærskarer med sine banner?


Jeg gikk ned i nøttehaven for å se på dalens grønnende spirer, for å se om vintreet hadde satt skudd, om granatepletrærne stod i blomst.


Før jeg visste av det, førte min sjel mig op på mitt gjæve folks vogner.


Vend om, vend om, Sulammit! Vend om, vend om, så vi får se på dig! -- Hvad vil I se på Sulammit? -- En dans som i Mahana'im!


Hvor fagert du skrider frem i dine sko, du høvdingdatter! Dine lenders rundinger er som smykker, et verk av kunstnerhånd.


Ditt liv er som et rundt beger; gid det aldri må være uten vin! Din midje er som en hvetedynge, omhegnet av liljer.


Dine bryster er som to rådyrkalver, tvillinger av et rådyr.


Din hals er som elfenbenstårnet, dine øine som vanndammene i Hesbon ved Batrabbims port, din nese som Libanon-tårnet, som skuer ut mot Damaskus.


Ditt hode hever sig likesom Karmel; ditt bølgende hår er som purpur; kongen er fanget i dine lokker.


Hvor fager du er, og hvor herlig du kjærlighet i din fryd!


Med din ranke vekst ligner du en palme, og dine bryster er som druer.


Jeg sier: Jeg vil stige op i palmetreet, ta fatt i dets grener. Måtte dine bryster være som vintreets druer, din ånde som duften av epler


og din gane som edel vin! -- [brudens ord.] Den som glir lett ned for min elskede, som får sovendes leber til å tale.


Jeg hører min elskede til, og til mig står hans attrå.


Kom, min elskede, la oss gå ut på marken, la oss bli natten over i landsbyene!


La oss årle gå til vingårdene, la oss se om vintreet har satt skudd, om blomstene er sprunget ut, om granatepletrærne blomstrer! Der vil jeg gi dig min kjærlighet.


Alrunene dufter, og over våre dører er alle slags kostelige frukter, både nye og gamle. Min elskede! Jeg har gjemt dem til dig.


Gid du var mig som en bror, ammet ved min mors bryst! Om jeg da fant dig der ute, skulde jeg kysse dig, og ingen skulde forakte mig for det.


Jeg skulde lede dig, jeg skulde føre dig til min mors hus, du skulde lære mig; jeg skulde skjenke dig den krydrede vin, mosten av mitt granatepletre.


Hans venstre hånd er under mitt hode, og hans høire hånd favner mig.


Jeg ber eder inderlig, I Jerusalems døtre! Hvorfor vil I vekke, og hvorfor vil I egge kjærligheten, før den selv vil?


Hvem er hun som kommer op fra ørkenen, støttende sig på sin elskede? -- Under epletreet vekket jeg dig; der blev din mor forløst med dig, der blev hun forløst, hun som fødte dig.


Sett mig som et segl på ditt hjerte, som et segl på din arm; for sterk som døden er kjærligheten, hård som dødsriket er dens nidkjærhet; dens glød er som ildens glød, en Herrens lue.


Mange vann kan ikke utslukke kjærligheten, og strømmer ikke overskylle den; om nogen vilde gi alt han har i sitt hus, for kjærligheten, vilde han bare bli foraktet.


Vi har en liten søster, hun har ennu ikke bryster. Hvad skal vi gjøre med vår søster når den tid kommer at hun får beilere?


Er hun en mur, vil vi bygge på den tinder av sølv; er hun en dør, vil vi stenge den med en sederplanke.


Jeg var en mur, og mine bryster som tårner; da vant jeg yndest for hans øine og fikk fred.


En vingård hadde Salomo i Ba'al-Hamon, han overgav vingården til voktere; hver skulde gi tusen sekel sølv for dens frukt.


Over min vingård råder jeg selv; de tusen sekel tilhører dig, Salomo, og to hundre dem som vokter dens frukt.


Du som bor i havene! Venner lytter til din røst; la mig høre den!


Fly, min elskede! Vær som et rådyr eller en ung hjort på fjell med duftende urter!


Dette er de syner som Esaias, sønn av Amos, så om Juda og Jerusalem i de dager da Ussias, Jotam, Akas og Esekias var konger i Juda.


Hør, I himler, og lytt til, du jord! For Herren taler: Barn har jeg opfødd og fostret; men de er falt fra mig.


En okse kjenner sin eiermann, og et asen sin herres krybbe; Israel kjenner intet, mitt folk forstår intet.


Ve det syndige folk, det folk med tung misgjerning, den yngel av ugjerningsmenn, de vanartede barn! De har forlatt Herren, har foraktet Israels Hellige, er veket fra ham.


Hvorfor vil I la eder slå fremdeles? Hvorfor øker I eders frafall? Hvert hode er sykt, og hvert hjerte er svakt.


Fra fotsåle til hode er der intet helt på det; sår, buler og friske slag! De er ikke klemt ut og ikke forbundet og ikke utbløtt med olje.


Eders land er en ørken, eders byer opbrent med ild; eders jord opetes av fremmede for eders øine, og en ørken er der, som efter fremmedes herjing.


Bare Sions datter er blitt igjen som en løvhytte i en vingård, som en vekterhytte på en agurkmark, som en kringsatt by.


Hadde ikke Herren, hærskarenes Gud, levnet oss en liten rest, da var vi som Sodoma, da lignet vi Gomorra.


Hør Herrens ord, I Sodomafyrster! Lytt til vår Guds lov, du Gomorra-folk!


Hvad skal jeg med eders mange slaktoffer? sier Herren; jeg er mett av brennoffer av værer og av gjøkalvers fett, og til blod av okser og lam og bukker har jeg ikke lyst.


Når I kommer for å vise eder for mitt åsyn, hvem har da krevd dette av eder at I skal nedtrede mine forgårder?


Kom ikke mere frem med tomt matoffer! Det er mig en vederstyggelig røkelse. Nymåne og sabbat, festlig forsamling - jeg tåler ikke høitid og urett sammen.


Eders nymåner og fester hater min sjel, de er blitt mig en byrde; jeg er trett av å bære dem.


Og når I breder ut eders hender, skjuler jeg mine øine for eder; om I enn beder meget, hører jeg ikke; eders hender er fulle av blod.


Tvett eder, rens eder, ta eders onde gjerninger bort fra mine øine, hold op å gjøre det som er ondt!


Lær å gjøre det gode, legg vinn på det som er rett, vis voldsmannen på rett vei, hjelp den farløse til hans rett, før enkens sak!


Kom og la oss gå i rette med hverandre, sier Herren; om eders synder er som purpur, skal de bli hvite som sne; om de er røde som skarlagen, skal de bli som den hvite ull.


Er I villige og hører, skal I ete landets gode ting,


men er I uvillige og gjenstridige, skal I bli opett av sverdet; for Herrens munn har talt.


Hvor den er blitt til en horkvinne, den trofaste by, som var full av rett, hvor rettferd hadde hjemme, og nu - mordere!


Ditt sølv er blitt til slagger, din vin blandet op med vann;


dine førere er oprørere og tyvers stallbrødre; enhver av dem elsker bestikkelse og jager efter gaver; den farløse hjelper de ikke til hans rett, og enkens sak tar de sig ikke av.


Derfor sier Herren, Israels Gud, hærskarenes Gud, Israels Veldige: Ve! Jeg vil kjøle min harme på mine motstandere og ta hevn over mine fiender.


Og jeg vil igjen ta mig av dig og smelte ut dine slagger som med lutsalt og skille ut alt ditt bly.


Og jeg vil atter gi dig slike dommere som i førstningen og rådsherrer som i begynnelsen; derefter skal du kalles rettferdighetens stad, en trofast by.


Sion skal forløses ved rett, og de omvendte der ved rettferdighet.


Men undergang skal ramme alle overtredere og syndere, og de som forlater Herren, skal omkomme;


for de skal få skam av de eketrær som er eders lyst, og I skal bli til skamme ved de haver som I har så kjær;


for I skal bli som en ek med visne blad og som en have uten vann.


Og den sterke skal bli til stry, og hans gjerning til en gnist, og de skal brenne begge tilsammen, og der er ingen som slukker.


Det ord som Esaias, sønn av Amos, mottok i et syn om Juda og Jerusalem.


Og det skal skje i de siste dager*, da skal fjellet der Herrens hus står, være grunnfestet på toppen av fjellene og høit hevet over alle høider, og alle hedningefolk skal strømme til det. / {* 1MO 49, 1. JER 3, 17. MIK 4, 1 fg. SKR 8, 20 fg.}


Og mange folkeslag skal gå avsted og si: Kom, la oss gå op til Herrens berg, til Jakobs Guds hus, så han kan lære oss sine veier, og vi ferdes på hans stier! For fra Sion skal lov utgå, og Herrens ord fra Jerusalem.


Og han skal dømme mellem hedningefolkene og skifte rett for mange folkeslag, og de skal smi sine sverd om til hakker og sine spyd til vingårdskniver; et folk skal ikke lenger løfte sverd mot et annet, og de skal ikke mere lære å føre krig.


Jakobs hus! Kom, la oss vandre i Herrens lys!


For du har forkastet ditt folk, Jakobs hus, fordi de er fulle av Østerlands kunster og spår av skyene som filistrene, og mennesker av fremmed ætt drar de inn i landet i mengde.


Deres land blev fullt av sølv og gull, og det er ingen ende på dets skatter; deres land blev fullt av hester, og det er ingen ende på dets vogner;


deres land blev fullt av avguder; de tilbeder sine henders verk, det deres fingrer har gjort.


Og mennesket blir bøiet, og mannen ydmyket - tilgi dem ikke!


Gå inn i fjellet og skjul dig i støvet for Herrens gru og for hans høihets herlighet!


Menneskets stolte øine blir ydmyket, og mennenes stolthet blir bøiet, og Herren alene er høi på den dag.


For Herren, hærskarenes Gud, har satt en dag til dom over alt stolt og høit og over alt ophøiet, så det blir ydmyket,


både over alle Libanons sedrer, de høie og ophøiede, og over alle Basans eker


og over alle de høie fjell og over alle de stolte høider


og over hvert høit tårn og over hver fast mur


og over alle Tarsis-skib og over alt som er fagert å skue.


Og menneskets overmot blir bøiet, og mennenes stolthet blir ydmyket, og Herren alene er høi på den dag.


Og avgudene - med dem er det helt forbi.


Og folk skal gå inn i fjellhulene og i jordens revner for Herrens gru og for hans høihets herlighet, når han reiser sig for å forferde jorden.


På den dag skal menneskene kaste sine guder av sølv og gull, som de har gjort sig for å tilbede dem, bort til muldvarpene og flaggermusene


og gå inn i fjellkløftene og i berghulene for Herrens gru og for hans høihets herlighet, når han reiser sig for å forferde jorden.


Hold da op med å stole på mennesket, i hvis nese det bare er et pust! Hvad er han å akte for?


For se, Herren, Israels Gud, hærskarenes Gud, tar bort fra Jerusalem og Juda støtte og stav, hver støtte av brød og hver støtte av vann,


helt og krigsmann, dommer og profet, spåmann og eldste,


høvedsmann over femti og hver høit aktet mann, rådsherre og håndverksmester og kyndig åndemaner.


Og jeg vil sette barn til styrere over dem, og guttekåthet skal herske over dem.


Blandt folket skal den ene undertrykke den andre, hver mann sin næste; den unge skal sette sig op mot den gamle, den ringeaktede mot den høit ærede.


Når en da tar fatt på en annen i hans fars hus og sier: Du har en kappe, du skal være vår fyrste, og denne ruin* skal være under din hånd, / {* staten i dens elendige forfatning.}


så skal han samme dag svare og si: Jeg vil ikke være læge, og i mitt hus er det intet brød og ingen klær; I skal ikke sette mig til folkets fyrste.


For Jerusalem snubler, og Juda faller, fordi deres tunge og deres gjerninger er mot Herren, de trosser hans herlighets øine.


Uttrykket i deres ansikter vidner mot dem, og om sin synd taler de åpent som folket i Sodoma, de dølger den ikke; ve deres sjeler, for de volder sig selv ulykke!


Si om den rettferdige at det går ham godt! For han skal ete frukten av sine gjerninger.


Ve den ugudelige! Ham går det ille; for det hans hender har gjort, skal gjøres mot ham selv.


Mitt folks herskere er barn, og kvinner råder over det. Mitt folk! Dine førere er forførere, og den vei du skal gå, har de ødelagt.


Herren treder frem for å føre sak, og han står der for å dømme folkene.


Herren møter i retten sitt folks eldste og dets høvdinger: I har avgnaget vingården! I har rov fra de fattige i husene hos eder!


Hvorledes kan I tråkke mitt folk ned og knuse de fattige? sier Herren, Israels Gud, hærskarenes Gud.


Og Herren sa: Fordi Sions døtre er overmodige og går med kneisende nakke og lar øinene løpe om, går og tripper og klirrer med sine fotringer,


skal Herren gjøre Sions døtres isse skurvet, og Herren skal avdekke deres blusel.


På den dag skal Herren ta bort de prektige fotringer og soler* og halvmåner**, / {* smykker som forestiller solen.} / {** DMR 8, 21.}


øredobbene og kjedene og slørene,


hodeprydelsene og fotkjedene og beltene og lukteflaskene og tryllesmykkene,


signetringene og neseringene,


høitidsklærne og kåpene og de store tørklær og pungene,


speilene* og de fine linneter og huene og florslørene. / {* 2MO 38, 8.}


Og det skal skje: I stedet for balsam skal det være stank, og for belte rep, og for kunstig krusede krøller skallet hode, og for vid kappe trang sekk, brennemerke for skjønnhet.


Dine menn skal falle for sverdet, og dine helter i krigen.


Og hennes* porter klager og sørger, og utplyndret sitter hun på jorden. / {* Jerusalems.}


Og syv kvinner skal på den dag ta fatt i én mann og si: Vårt eget brød vil vi ete, og i våre egne klær vil vi klæ oss; la oss bare kalles med ditt navn, ta bort vår vanære!


På den dag skal Herrens spire være til pryd og herlighet, og landets frukt til stolthet og til pryd for de undkomne av Israel.


Og det skal skje: Den som blir igjen på Sion og levnes i Jerusalem, skal kalles hellig, hver den som er innskrevet til livet i Jerusalem -


når Herren får avtvettet Sions døtres urenhet og får vasket Jerusalems blodskyld bort fra dets midte ved doms ånd og renselses ånd.


Og over hvert sted på Sions berg og over dets forsamlinger skal Herren skape en sky og en røk om dagen og glans av luende ild om natten; for over alt herlig er det et dekke.


Og en hytte skal der være til skygge om dagen mot hete og til ly og skjul mot vannskyll og regn.


Jeg vil synge om min elskede, synge min venns sang om hans vingård. Min venn hadde en vingård på en fruktbar haug.


Og han gravde den om og renset den for sten og plantet edle vintrær i den og bygget et tårn i dens midte og hugg også ut en perse i den; og han ventet at den skulde bære gode druer, men den bar ville.


Og nu, I Jerusalems innbyggere og Judas menn, døm mellem mig og min vingård!


Hvad var det mere å gjøre med min vingård, som jeg ikke har gjort med den? Hvorfor bar den ville druer når jeg ventet at den skulde bære gode?


Så vil jeg nu la eder vite hvad jeg vil gjøre med min vingård: Jeg vil ta bort dens gjerde, så den blir avgnaget; jeg vil rive ned dens mur, så den blir nedtrådt.


Og jeg vil la den ligge øde; den skal ikke skjæres og ikke hakkes, så den skyter op i torn og tistel, og skyene vil jeg byde at de ikke skal la regn falle på den.


For Herrens, hærskarenes Guds vingård er Israels hus, og Judas menn hans kjæreste plantning; og han ventet rett, men se, der er blodsutgydelse; han ventet rettferdighet, men se, der er skrik.


Ve eder som legger hus til hus og mark til mark, inntil det ikke er mere rum tilbake, så I blir boende alene i landet.


I mine ører lyder det fra Herren, hærskarenes Gud: Sannelig, mange hus skal bli øde, store og gode hus skal stå tomme;


for en vingård på ti dagers plogland skal gi en bat*, og en homers utsæd skal gi en efa**. / {* omkring 36 liter.} / {** en homer var ti efa, og en efa lik en bat.}


Ve dem som står tidlig op om morgenen og jager efter sterk drikk, som sitter langt utover aftenen, glødende av vin!


Citar og harpe, pauke og fløite og vin har de i sine drikkelag; men Herrens verk ser de ikke, og hans henders gjerning har de ikke øie for.


Derfor blir mitt folk bortført uforvarende, dets stormenn lider hunger, og dets larmende hop vansmekter av tørst.


Derfor blir dødsriket ennu grådigere og spiler op sin munn umåtelig, og ned farer byens fornemme og dens larmende hop og dens buldrende sverm og alle som jubler i den.


Og mennesket blir bøiet, og mannen ydmyket, og de overmodiges øine blir ydmyket.


Og høi blir Herren, hærskarenes Gud, ved dommen, og den hellige Gud viser sig hellig ved rettferdighet.


Og lam skal beite der som på sin egen mark, og de rikes* jord legges øde og fortæres av fremmede. / {* d.e. de ugudelige rikmenns; JES 5, 8. 9.}


Ve dem som drar på misgjerningen med løgnens tauger og på synden som med vognrep,


de som sier: La ham skynde sig, la ham haste med sin gjerning, så vi kan få se den! La det råd som Israels Hellige har tatt, nærme sig, la det komme, så vi kan lære det å kjenne!


Ve dem som kaller det onde godt og det gode ondt, som gjør mørke til lys og lys til mørke, som gjør bittert til søtt og søtt til bittert!


Ve dem som er vise i egne øine og forstandige i egne tanker!


Ve dem som er helter til å drikke vin og dyktige til å blande sterk drikk,


de som for gave gir rett til den som har urett, og tar retten fra de rettferdige!


Derfor, som ilden fortærer halm, og høi synker sammen i luen, så skal deres rot råtne, og deres blomst fare op som støv; for de har forkastet Herrens, hærskarenes Guds lov og foraktet Israels Helliges ord.


Derfor optendes Herrens vrede over hans folk, og han rekker ut sin hånd mot det og slår det, så fjellene bever, og likene ligger som skarnet midt på gatene. Men med alt dette vender hans vrede ikke tilbake, og ennu er hans hånd rakt ut.


Og han løfter et banner for hedningefolkene langt borte og piper fienden hit fra jordens ende*; og se, hastig og lett kommer han. / {* JES 7, 18.}


Der er ingen trett og ingen som snubler blandt dem, ingen som blunder eller sover; beltet om lendene går ikke op, og ingen skorem sønderrives.


Fiendens piler er hvesset, og alle hans buer spent; hans hesters hover kan lignes med flintesten, og hans vognhjul er som stormvinden.


Hans brøl er som løvinnens, han brøler som de unge løver og brummer og griper sitt rov og bærer det bort, og der er ingen som redder.


Og det bruser over det* på den dag, likesom havet bruser; og skuer en til jorden, se, da er det mørke! Trengsel og lys! Det blir mørkt på dets** skydekte himmel. / {* Juda.} / {** landets.}


I det år kong Ussias døde, så jeg Herren sitte på en høi, høi trone, og slepet av hans kåpe opfylte templet.


Serafer stod omkring ham. Seks vinger hadde hver; med to dekket han sitt åsyn, med to dekket han sine føtter, og med to fløi han.


Og den ene ropte til den andre og sa: Hellig, hellig, hellig er Herren, hærskarenes Gud; all jorden er full av hans herlighet.


Og tresklenes poster bevet ved de ropendes røst, og huset blev fylt med røk.


Da sa jeg: Ve mig! Jeg er fortapt; for jeg er en mann med urene leber, og jeg bor midt iblandt et folk med urene leber, og mine øine har sett kongen, Herren, hærskarenes Gud.


Da fløi en av serafene bort til mig med en gloende sten i sin hånd; med en tang hadde han tatt den fra alteret.


Og han rørte ved min munn med den og sa: Se, denne har rørt ved dine leber, din misgjerning er tatt bort, og din synd er sonet.


Da hørte jeg Herrens røst: Hvem skal jeg sende, og hvem vil gå for oss? Da sa jeg: Se, her er jeg, send mig!


Og han sa: Gå avsted og si til dette folk: Hør og hør, men forstå ikke, og se og se, men skjønn ikke!


Gjør dette folks hjerte sløvt og gjør dets ører tunghørte og klin dets øine til, forat det ikke skal se med sine øine og ikke høre med sine ører, og dets hjerte ikke forstå og omvende sig, så det blir lægt!


Da spurte jeg: Hvor lenge, Herre? Og han sa: Inntil byene er ødelagt og folketomme, og husene uten mennesker, og landet er ødelagt og blitt til en ørken.


Og Herren skal drive menneskene langt bort, og tomheten blir stor i landet.


Og er det ennu en tiendedel igjen i det, så skal også den bli fortæret. Men likesom det blir en stubb igjen av terebinten og eken når de felles, så skal en hellig sæd være den stubb som blir igjen av folket.


I de dager da Akas, Jotams sønn og Ussias' sønnesønn, var konge i Juda, drog Syrias konge Resin og Pekah, Remaljas sønn, Israels konge, op mot Jerusalem for å stride imot det; men han* kunde ikke komme til å stride imot det. / {* Resin sammen med Pekah.}


Og det blev meldt til Davids hus: Syrerne har slått sig ned i Efra'im. Da skalv hans hjerte og hans folks hjerte, likesom trærne i en skog skjelver for vinden.