Og de begynte å be ham at han vilde dra bort fra deres landemerker.


Og da han gikk i båten, bad den besatte om å få være med ham.


Og han gav ham ikke lov, men sa til ham: Gå hjem til dine og fortell dem hvor store ting Herren har gjort imot dig, og at han har miskunnet sig over dig!


Og han gikk bort og begynte å kunngjøre i Dekapolis hvor store ting Jesus hadde gjort imot ham; og alle undret sig.


Og da Jesus var faret over med båten til hin side igjen, samlet meget folk sig om ham; og han var ved sjøen.


Og det kom en av synagoge-forstanderne ved navn Jairus; og da han så ham, falt han ned for hans føtter,


og han bad ham meget og sa: Min datter ligger på det siste; kom og legg dine hender på henne, så hun må bli frelst og leve!


Og han gikk bort med ham, og meget folk fulgte ham, og de trengte ham.


Og der var en kvinne som hadde hatt blodsott i tolv år;


og hun hadde lidt meget av mange læger og satt til alt det hun eide, og hadde ikke hatt nogen hjelp av det, men var heller blitt verre;


da hun hadde hørt ryktet om Jesus, kom hun midt iblandt folket og rørte bakfra ved hans klædebon.


For hun sa: Kan jeg få røre, om det så bare er ved hans klær, så blir jeg helbredet.


Og straks uttørkedes hennes blods kilde, og hun kjente i sitt legeme at hun var helbredet for sin plage.


Og Jesus kjente straks hos sig selv den kraft som gikk ut fra ham, og han vendte sig om i hopen og sa: Hvem var det som rørte ved mine klær?


Og hans disipler sa til ham: Du ser at folket trenger dig på alle kanter, og du sier: Hvem var det som rørte ved mig?


Og han så sig om for å få øie på henne som hadde gjort dette.


Men kvinnen kom redd og skjelvende, for hun visste hvad som var skjedd med henne, og hun falt ned for ham og sa ham hele sannheten.


Da sa han til henne: Datter! din tro har frelst dig; gå bort i fred, og vær helbredet for din plage!


Mens han ennu talte, kom det folk fra synagoge-forstanderen og sa: Din datter er død; hvorfor umaker du mesteren lenger?


Men Jesus hørte det ord som blev sagt, og sa til synagoge-forstanderen: Frykt ikke, bare tro!


Og han lot ingen følge med sig uten Peter og Jakob og Johannes, Jakobs bror.


Og de kom til synagoge-forstanderens hus, og han så en larmende hop og folk i stor gråt og jammer,


og han gikk inn og sa til dem: Hvorfor larmer og gråter I? Barnet er ikke død; hun sover.


Og de lo ham ut. Men han driver alle ut, og tar med sig barnets far og mor og dem som var med ham, og går inn der hvor barnet var.


Og han tar barnet ved hånden og sier til henne: Talita kumi; det er utlagt: Pike! jeg sier dig: Stå op!


Og straks stod piken op og gikk omkring; for hun var tolv år gammel. Og de blev storlig forferdet.


Og han bød dem strengt at ikke nogen skulde få dette å vite; og han sa at de skulde gi henne noget å ete.


Og han gikk ut derfra og kom til sitt hjemsted, og hans disipler fulgte ham.


Og da sabbaten kom, begynte han å lære i synagogen. Og mange som hørte ham, var slått av forundring og sa: Hvorfra har han dette, og hvad er det for en visdom som er ham gitt? Og slike kraftige gjerninger som skjer ved hans hender!


Er ikke dette tømmermannen, Marias sønn og bror til Jakob og Joses og Judas og Simon, og er ikke hans søstre her hos oss? Og de tok anstøt av ham.


Og Jesus sa til dem: En profet blir ikke foraktet annensteds enn på sitt hjemsted og blandt sine slektninger og i sitt hus.


Og han kunde ikke gjøre nogen kraftig gjerning der, undtagen at han la sine hender på nogen få syke og helbredet dem;


og han undret sig over deres vantro. Og han gikk omkring i byene og lærte.


Og han kalte de tolv til sig og begynte å sende dem ut, to og to, og gav dem makt over de urene ånder.


Og han bød dem at de ikke skulde ta noget med på veien, uten bare en stav, ikke brød, ikke skreppe, ikke kobber i beltet,


men ha sko på, og ikke to kjortler.


Og han sa til dem: Hvor I kommer inn i et hus, der skal I bli til I drar videre fra det sted.


Og hvor de ikke tar imot eder og ikke hører på eder, der skal I gå ut fra det sted og ryste av støvet under eders føtter til et vidnesbyrd mot dem.


Og de gikk ut og forkynte for folket at de skulde omvende sig,


og de drev ut mange onde ånder og salvet mange syke med olje og helbredet dem.


Og kong Herodes fikk høre om dette - for Jesu navn blev kjent vidt og bredt - og han sa: Døperen Johannes er opstanden fra de døde, og derfor er det disse krefter er virksomme i ham.


Andre sa: Det er Elias; andre igjen sa: Det er en profet, som en av profetene.


Men da Herodes hørte det, sa han: Johannes, som jeg lot halshugge, han er opstanden fra de døde.


For Herodes hadde selv sendt folk avsted og grepet Johannes og lagt ham i bånd og kastet ham i fengsel for Herodias' skyld, som var hans bror Filips hustru; for han hadde giftet sig med henne.


Men Johannes hadde sagt til Herodes: Det er dig ikke tillatt å ha din brors hustru.


Og Herodias bar hat til ham og vilde gjerne slå ham ihjel, men kunde ikke utvirke det.


For Herodes fryktet Johannes, fordi han kjente ham som en rettferdig og hellig mann, og han holdt sin hånd over ham, og når han hørte ham, var han i tvil om mangt og meget, og han hørte ham gjerne.


Så kom det en beleilig dag, da Herodes gjorde et gjestebud på sin fødselsdag for sine stormenn og krigshøvdingene og de fornemste i Galilea,


og Herodias' datter kom inn og danset, og Herodes og de som satt til bords med ham, syntes om henne. Og kongen sa til piken: Be mig om hvad du vil, og jeg vil gi dig det!


Og han svor henne til: Hvad du ber mig om, det vil jeg gi dig, om det så var halvdelen av mitt rike.


Hun gikk da ut og sa til sin mor: Hvad skal jeg be om? Hun sa: Om døperen Johannes' hode.


Og straks skyndte hun sig inn til kongen og bad ham og sa: Jeg vil at du straks skal gi mig døperen Johannes' hode på et fat.


Og kongen blev meget bedrøvet; men for sine eders skyld og for deres skyld som satt til bords, vilde han ikke si nei til henne.


Og straks sendte kongen en av sin livvakt avsted og bød ham hente hans hode.


Han gikk da avsted og halshugget ham i fengslet, og kom med hans hode på et fat og gav det til piken, og piken gav det til sin mor.


Og da hans disipler hørte det, kom de og tok hans legeme og la det i en grav.


Og apostlene samlet sig igjen hos Jesus, og fortalte ham alt det de hadde gjort og lært.


Og han sa til dem: Kom nu I med mig avsides til et øde sted og hvil eder litt ut! For det var mange som gikk til og fra, og det blev ikke engang tid for dem til å få sig mat.


Så drog de avsted i båten til et øde sted for sig selv.


Og folk så dem dra bort, og mange kjente dem; og fra alle byene løp de til fots dit og kom før dem.


Og da han gikk i land, så han meget folk, og han ynkedes inderlig over dem; for de var lik får som ikke har hyrde; og han begynte å lære dem meget.


Og da det alt var sent på dagen, gikk hans disipler til ham og sa: Stedet er øde, og det er alt sent på dagen;


la dem fare, så de kan gå bort i bygdene og byene heromkring og kjøpe sig noget å ete!


Men han svarte og sa til dem: Gi I dem å ete! Og de sa til ham: Skal vi gå bort og kjøpe brød for to hundre penninger og gi dem å ete?


Men han sa til dem: Hvor mange brød har I? Gå bort og se efter! Og da de hadde sett efter, sa de: Fem, og to fisker.


Og han bød dem å la alle sette sig ned i det grønne gress, lag ved lag.


Og de satte sig ned, hop ved hop, somme på hundre og somme på femti.


Og han tok de fem brød og de to fisker, så op mot himmelen og velsignet dem; og han brøt brødene og gav dem til disiplene, forat de skulde dele ut til folket, og de to fisker delte han imellem dem alle.


Og de åt alle og blev mette;


og de tok op tolv kurver fulle av stykker, og likeså av fiskene.


Og de som hadde ett brødene, var fem tusen menn.


Og straks nødde han sine disipler til å gå i båten og fare i forveien over til hin side, til Betsaida, mens han selv sendte folket avsted.


Og da han skiltes fra dem, gikk han op i fjellet for å bede.


Og da det var blitt aften, var båten midt på sjøen, og han var alene på land.


Og da han så at de var i nød mens de rodde - for vinden var imot - kom han til dem ved den fjerde nattevakt, vandrende på sjøen, og han vilde gå forbi dem.


Men da de så ham vandre på sjøen, trodde de at det var et spøkelse, og de skrek;


for de så ham alle sammen og blev forferdet. Men han talte straks til dem og sa: Vær frimodige; det er mig, frykt ikke!


Og han steg inn i båten til dem, og vinden la sig; og de blev ute av sig selv av forundring.


For de hadde ikke fått forstand av det som var skjedd med brødene; men deres hjerte var forherdet.


Og da de hadde faret over, kom de til Gennesarets land og la til der.


Og da de gikk ut av båten, kjente folket ham straks igjen,


og de løp omkring i alt landet der, og de begynte å føre de syke omkring i sine senger dit hvor de hørte at han var.


Og hvor han gikk inn i landsbyer eller byer eller gårder, der la de sine syke på torvene og bad ham at de måtte få røre, om det så bare var ved det ytterste av hans klædebon; og alle de som rørte ved ham, blev helbredet.


Og fariseerne og nogen av de skriftlærde, som var kommet fra Jerusalem, samlet sig om ham.


Og de fikk se at nogen av hans disipler åt med vanhellige, det er uvaskede, hender;


fariseerne og alle jøder eter ikke uten at de først omhyggelig har vasket hendene, for de holder fast ved de gamles vedtekt,


og når de kommer fra torvet, eter de ikke før de har vasket sig, og det er meget annet som de har vedtatt å holde: vaskninger av beger og krus og kobberkar og benker.


Og fariseerne og de skriftlærde spurte ham: Hvorfor følger ikke dine disipler de gamles vedtekt, men eter med vanhellige hender?


Men han sa til dem: Rett spådde Esaias om eder, I hyklere, således som skrevet er: Dette folk ærer mig med lebene, men deres hjerte er langt borte fra mig;


I forlater Guds bud og holder fast ved menneskers vedtekt.


Og han sa til dem: Det er riktig vakkert at I gjør Guds bud til intet for å holde eders vedtekt.


For Moses har sagt: Hedre din far og din mor, og: Den som banner far eller mor, skal visselig dø;


men I sier: Om et menneske sier til far eller mor: Det du skulde ha hatt til hjelp av mig, det skal være en korban, det er en gave til templet,


så lar I ham ikke lenger få lov til å gjøre noget for far eller mor,


og således gjør I Guds ord til intet ved eders vedtekt, som I har pålagt menneskene. Og meget av samme slag gjør I.


Og han kalte atter folket til sig og sa til dem: Hør på mig alle, og forstå hvad jeg sier!


Det er intet utenfor mennesket som kan gjøre ham uren når det kommer inn i ham; men det som går ut av mennesket, det er det som gjør mennesket urent.


Og da han var kommet inn i et hus, bort fra folket, spurte hans disipler ham om denne lignelse.


Og han sa til dem: Er da også I så uforstandige? Skjønner I ikke at intet som kommer inn i mennesket utenfra, kan gjøre ham uren?


Det kommer jo ikke inn i hans hjerte, mere bare i hans buk, og går ut den naturlige vei, hvorved all mat blir renset.


Men han sa: Det som går ut av mennesket, det er det som gjør mennesket urent.


For innenfra, fra menneskenes hjerte, kommer de onde tanker: utukt, tyveri, mord,


hor, havesyke, ondskap, svik, skamløshet, ondt øie, bespottelse, overmot, uforstand.


Alle disse onde ting kommer ut innenfra og gjør mennesket urent.


Og han stod op og gikk bort derfra til Tyrus' og Sidons landemerker. Og han gikk inn i et hus, og vilde ikke at nogen skulde få vite det, og det kunde dog ikke holdes skjult;


men en kvinne hvis datter hadde en uren ånd, hadde fått høre om ham, og kom straks og falt ned for hans føtter.


Men kvinnen var en hedensk kvinne, syrofønikisk av ætt; og hun bad ham at han vilde drive den onde ånd ut av hennes datter.


Og han sa til henne: La først barna bli mette! for det er ikke vakkert å ta brødet fra barna og kaste det for de små hunder.


Men hun svarte ham: Det er sant, Herre! de små hunder eter jo under bordet av barnas smuler.


Og han sa til henne: For dette ords skyld sier jeg dig: Gå bort! Den onde ånd er faret ut av din datter.


Og hun gikk bort til sitt hus og fant at barnet lå på sengen, og at den onde ånd var faret ut.


Og da han gikk ut igjen fra Tyrus' landemerker, kom han gjennem Sidon til den Galileiske Sjø, midt igjennem Dekapolis-landet.


Og de førte til ham en mann som var døv og hadde ondt for å tale, og de bad ham legge sin hånd på ham.


Og han tok ham avsides fra folket, og stakk sine fingrer i hans ører og spyttet og rørte ved hans tunge,


og så op mot himmelen, sukket og sa til ham: Effata! det er: lat dig op!


Og straks blev hans ører oplatt, og hans tunges bånd blev løst, og han talte rent.


Og han forbød dem å si det til nogen; men jo mere han forbød dem det, dess mere kunngjorde de det.


Og de var overvettes forundret og sa: Han har gjort alle ting vel; både gjør han at de døve hører, og at de målløse taler.


I de samme dager, da det atter var meget folk, og de ikke hadde noget å ete, kalte han sine disipler til sig og sa til dem:


Jeg ynkes inderlig over folket; for de har alt vært hos mig i tre dager, og de har ikke noget å ete;


og lar jeg dem fare fastende hjem, vil de vansmekte på veien; nogen av dem er jo kommet langveisfra.


Og hans disipler svarte ham: Hvorfra kan nogen få brød nok til å mette disse her i ørkenen?


Og han spurte dem: Hvor mange brød har I? De sa: Syv.


Da bød han folket sette sig ned på jorden, og han tok de syv brød, takket og brøt dem og gav dem til sine disipler, forat de skulde dele dem ut; og de delte ut til folket.


Og de hadde nogen få småfisker, og han velsignet dem og bød at også de skulde deles ut.


Og de åt og blev mette; og de tok op det som blev tilovers av stykkene, syv kurver.


Men de var omkring fire tusen. Og han lot dem fare.


Og straks gikk han ut i båten med sine disipler, og kom til landet ved Dalmanuta.


Og fariseerne kom der ut og begynte å tviste med ham, idet de krevde et tegn fra himmelen av ham for å friste ham.


Og han sukket i sin ånd og sa: Hvorfor krever denne slekt tegn? Sannelig sier jeg eder: Ikke skal det gis denne slekt noget tegn.


Og han forlot dem og gikk atter i båten, og fór over til hin side.


Og de hadde glemt å ta brød med, og hadde ikke mere enn et eneste brød med sig i båten.


Og han bød dem: Se eder for, ta eder i vare for fariseernes surdeig og for Herodes' surdeig!


Og de talte sig imellem: Det er fordi vi ikke har brød med.


Og da han merket det, sa han til dem: Hvorfor taler I med hverandre om at I ikke har brød med? Skjønner og forstår I ennu ikke? Er eders hjerte forherdet?


Har I øine og ser ikke, har I ører og hører ikke? Kommer I ikke i hu


da jeg brøt de fem brød til de fem tusen, hvor mange kurver fulle av stykker I da tok op? De sa til ham: Tolv.


Og da jeg brøt de syv til de fire tusen, hvor mange kurver fulle av stykker tok I da op? De sa: Syv.


Og han sa til dem: Hvorledes går det da til at I ennu ikke forstår?


Og de kom til Betsaida. Og de førte en blind til ham og bad ham røre ved ham.


Og han tok den blinde ved hånden og førte ham utenfor byen, og han spyttet i hans øine og la sine hender på ham, og spurte ham om han så noget.


Og han så op og sa: Jeg kan se mennesker; for jeg ser folk gå omkring likesom trær.


Så la han atter sine hender på hans øine, og han så klart, og han blev helbredet og kunde se alt tydelig på frastand.


Og han sendte ham hjem til hans hus og sa: Du skal ikke gå inn i byen eller si det til nogen i byen.


Og Jesus og hans disipler gikk ut til byene omkring Cesarea Filippi; og på veien spurte han sine disipler og sa til dem: Hvem sier folk at jeg er?


De svarte ham: Nogen sier døperen Johannes, og andre Elias, andre igjen en av profetene.


Og han spurte dem: Men I, hvem sier I at jeg er? Peter svarte og sa til ham: Du er Messias.


Og han bød dem strengt at de ikke skulde si dette om ham til nogen.


Og han begynte å lære dem at Menneskesønnen skulde lide meget og forkastes av de eldste og yppersteprestene og de skriftlærde og ihjelslåes og opstå tre dager efter.


Og han talte rent ut om det. Da tok Peter ham til side og begynte å irettesette ham.


Men han vendte sig om og så på sine disipler og irettesatte Peter og sa: Vik bak mig, Satan! for du har ikke sans for det som hører Gud til, men bare for det som hører menneskene til.


Og han kalte folket til sig tillikemed sine disipler og sa til dem: Den som vil følge efter mig, han må fornekte sig selv og ta sitt kors op og følge mig.


For den som vil berge sitt liv, skal miste det; men den som mister sitt liv for min skyld og for evangeliets skyld, han skal berge det.


For hvad gagner det et menneske om han vinner den hele verden og tar skade på sin sjel?


For hvad kan vel et menneske gi til vederlag for sin sjel?


For den som skammer sig ved mig og mine ord i denne utro og syndige slekt, ham skal også Menneskesønnen skamme sig ved når han kommer i sin Faders herlighet med de hellige engler.


Og han sa til dem: Sannelig sier jeg eder: Nogen av dem som her står, skal ikke smake døden før de ser at Guds rike er kommet med kraft.


Og seks dager derefter tok Jesus med sig Peter og Jakob og Johannes og førte dem avsides op på et høit fjell for sig selv alene. Og han blev forklaret for deres øine,


og hans klær blev skinnende, aldeles hvite, så ingen bleker på jorden kan gjøre klær så hvite.


Og Elias viste sig for dem sammen med Moses, og de talte med Jesus.


Og Peter tok til orde og sa til Jesus: Rabbi! det er godt at vi er her; la oss gjøre tre boliger, en til dig, og en til Moses, og en til Elias!


Han visste ikke hvad han skulde si; for de blev meget forferdet.


Og en sky kom og overskygget dem, og det kom en røst ut av skyen: Dette er min Sønn, den elskede; hør ham!


Og med ett, da de så sig om, så de ikke lenger nogen hos sig uten Jesus alene.


Og da de gikk ned av fjellet, bød han dem at de ikke skulde fortelle nogen hvad de hadde sett, før Menneskesønnen var opstanden fra de døde.


Og de holdt fast ved det ord, og de talte sig imellem om hvad det er å opstå fra de døde.


Og de spurte ham og sa: De skriftlærde sier jo at Elias først må komme?


Han sa til dem: Elias kommer først og setter alt i rette skikk, og hvad står det skrevet om Menneskesønnen? At han skal lide meget og bli foraktet.


Men jeg sier eder at Elias er kommet, og de gjorde med ham alt det de vilde, som skrevet er om ham.


Og da de kom til disiplene, så de meget folk om dem, og nogen skriftlærde som trettet med dem.


Og straks alt folket så ham, blev de forferdet, og løp til og hilste ham.


Og han spurte dem: Hvad er det I tretter med dem om?


Og en blandt folket svarte: Mester! jeg har ført til dig min sønn, som er besatt av en målløs ånd;


og når den griper ham, sliter den i ham, og han fråder og skjærer tenner og visner bort; og jeg bad dine disipler drive den ut, og de var ikke i stand til det.


Men han svarte dem og sa: Du vantro slekt! hvor lenge skal jeg være hos eder? hvor lenge skal jeg tåle eder?


Før ham hit til mig! Og de førte gutten til ham, og da han så ham, rev og slet ånden straks i ham, og han falt på jorden, veltet sig og frådet.


Og Jesus spurte hans far: Hvor lang tid har han hatt det slik? Han sa: Fra barndommen av;


og ofte har den kastet ham både i ild og i vann for å gjøre ende på ham; men om du formår noget, så ha medynk med oss og hjelp oss!


Men Jesus sa til ham: Om jeg formår? - Alt er mulig for den som tror.


Straks ropte barnets far: Jeg tror; hjelp min vantro!


Men da Jesus så at folket løp til, truet han den urene ånd og sa til den: Du målløse og døve ånd! jeg byder dig: Far ut av ham, og far aldri mere inn i ham!


Da skrek den og slet hårdt i ham, og fór ut av ham. Og han blev som død, så de fleste sa: Han er død.


Men Jesus tok ham ved hånden og reiste ham op; og han stod op.


Og da han var kommet inn i et hus, spurte hans disipler ham i enrum: Hvorfor kunde ikke vi drive den ut?


Og han sa til dem: Dette slag kan ikke drives ut uten ved bønn og faste.


Og da de gikk derfra, drog de gjennem Galilea, og han vilde ikke at nogen skulde få vite om det;


for han lærte sine disipler og sa til dem: Menneskesønnen skal overgis i menneskenes hender, og de skal slå ham ihjel, og når han er ihjelslått, skal han opstå tre dager efter.


Men de skjønte ikke dette ord, og de fryktet for å spørre ham.


Og de kom til Kapernaum, og da han var kommet inn i huset, spurte han dem: Hvad var det I talte om på veien?


Men de tidde; for de hadde talt med hverandre på veien om hvem som var den største.


Og han satte sig og kalte på de tolv og sa til dem: Om nogen vil være den første, han skal være den siste av alle, og alles tjener.


Og han tok et lite barn og stilte det midt iblandt dem, og tok det i favn og sa til dem:


Den som tar imot et sådant lite barn for mitt navns skyld, han tar imot mig, og den som tar imot mig, han tar ikke imot mig, men imot ham som sendte mig.


Johannes sa til ham: Mester! vi så en som ikke er i følge med oss, drive ut onde ånder i ditt navn, og vi forbød ham det, fordi han ikke var i følge med oss.


Men Jesus sa: Forbyd ham det ikke! for ingen som gjør en kraftig gjerning i mitt navn, vil snart efter kunne tale ille om mig.


For den som ikke er imot oss, er med oss.


For den som gir eder et beger vann å drikke i mitt navn, fordi I hører Kristus til, sannelig sier jeg eder: han skal ikke miste sin lønn.


Og den som forfører én av disse små som tror på mig, for ham var det bedre om det var hengt en kvernsten om hans hals, og han var kastet i havet.


Og om din hånd frister dig, da hugg den av! det er bedre at du går vanfør inn til livet enn at du har dine to hender og kommer i helvede i den uslukkelige ild,


hvor deres orm ikke dør, og ilden ikke slukkes.


Og om din fot frister dig, da hugg den av! det er bedre at du går halt inn til livet enn at du har dine to føtter og kastes i helvede,


Og om ditt øie frister dig, da riv det ut! det er bedre at du går énøiet inn i Guds rike enn at du har to øine og kastes i helvede,


For enhver skal saltes med ild, og ethvert offer skal saltes med salt.


Salt er en god ting; men når saltet mister sin kraft, hvad vil I da salte det med? Ha salt i eder selv, og hold fred med hverandre!


Og han stod op derfra, og kom til Judeas landemerker og landet på hin side Jordan, og folket kom igjen sammen til ham, og han lærte dem atter, som han pleide.


Og fariseerne kom til ham og spurte for å friste ham: Har en mann lov til å skille sig fra sin hustru?


Han svarte og sa til dem: Hvad har Moses foreskrevet eder?


De sa: Moses har gitt lov til å skrive et skilsmissebrev og skille sig fra henne.


Men Jesus sa til dem: For eders hårde hjertes skyld har han skrevet eder dette bud.


Men fra skapningens begynnelse skapte Gud dem til mann og kvinne.


Derfor skal mannen forlate sin far og mor og holde sig til sin hustru,


og de to skal være ett kjød. Så er de da ikke lenger to, men ett kjød.


Derfor, det som Gud har sammenføiet, det skal et menneske ikke adskille.


Og da de var kommet inn i huset, spurte disiplene ham atter om dette.


Og han sa til dem: Den som skiller sig fra sin hustru og gifter sig med en annen, han gjør sig skyldig i hor mot henne,


og dersom hustruen skiller sig fra sin mann og gifter sig med en annen, driver hun hor.


Og de bar små barn til ham, forat han skulde røre ved dem; men disiplene truet dem som bar dem.


Men da Jesus så det, blev han vred og sa til dem: La de små barn komme til mig, hindre dem ikke! for Guds rike hører sådanne til.


Sannelig sier jeg eder: Den som ikke tar imot Guds rike som et lite barn, han skal ingenlunde komme inn i det.


Og han tok dem i favn og la sine hender på dem og velsignet dem.


Og da han gikk ut på veien, kom en løpende og falt på kne for ham og spurte ham: Gode mester! hvad skal jeg gjøre for å arve evig liv?


Men Jesus sa til ham: Hvorfor kaller du mig god? Ingen er god uten én, det er Gud.


Budene kjenner du: Du skal ikke drive hor, du skal ikke slå ihjel, du skal ikke stjele, du skal ikke si falskt vidnesbyrd, du skal ikke frata nogen hvad hans er, hedre din far og din mor.


Men han sa til ham: Mester! alt dette har jeg holdt fra min ungdom av.


Da så Jesus på ham og fikk ham kjær og sa til ham: Ett fattes dig; gå bort, selg alt det du har, og gi det til de fattige, så skal du få en skatt i himmelen; kom så og følg mig!


Men han blev ille til mote over den tale og gikk bedrøvet bort; for han var meget rik.


Og Jesus så sig om og sa til sine disipler: Hvor vanskelig det vil være for de rike å komme inn i Guds rike!


Disiplene blev forferdet over hans ord. Da tok Jesus atter til orde og sa til dem: Barn! hvor vanskelig det er for dem som setter sin lit til sin rikdom, å komme inn i Guds rike!


Det er lettere for en kamel å gå gjennem et nåleøie enn for en rik å gå inn i Guds rike.


Da blev de ytterlig forferdet og sa til hverandre: Hvem kan da bli frelst?


Jesus så på dem og sa: For mennesker er det umulig, men ikke for Gud; for alt er mulig for Gud.


Peter tok til orde og sa til ham: Se, vi har forlatt alt og fulgt dig.


Jesus svarte og sa: Sannelig sier jeg eder: Det er ingen som har forlatt hus eller brødre eller søstre eller mor eller far eller barn eller akrer for min skyld og for evangeliets skyld,


uten at han skal få hundrefold igjen, nu her i tiden hus og brødre og søstre og mødre og barn og akrer under forfølgelser, og i den kommende verden evig liv.


Men de var på veien op til Jerusalem, og Jesus gikk foran dem, og de var forferdet, og de som fulgte med, fryktet. Og han tok atter de tolv til sig og begynte å si dem hvorledes det skulde gå ham:


Se, vi går op til Jerusalem, og Menneskesønnen skal overgis til yppersteprestene og de skriftlærde, og de skal dømme ham til døden og overgi ham til hedningene,


og de skal spotte ham og spytte på ham og hudstryke ham og slå ham ihjel, og tre dager efter skal han opstå.


Da gikk Jakob og Johannes, Sebedeus' sønner, til ham og sa: Mester, vi vil gjerne at du skal gjøre for oss det vi ber dig om.


Han sa til dem: Hvad vil I da at jeg skal gjøre for eder?


De sa til ham: Gi oss at den ene av oss må sitte ved din høire og den andre ved din venstre side i din herlighet!


Men Jesus sa til dem: I vet ikke hvad det er I ber om. Kan I drikke den kalk jeg drikker, eller døpes med den dåp jeg døpes med?


De sa til ham: Det kan vi. Men Jesus sa til dem: Den kalk jeg drikker, skal I drikke, og den dåp jeg døpes med, skal I døpes med;


men å sitte ved min høire eller ved min venstre side, det tilkommer det ikke mig å gi nogen, men det gis dem som det er beredt.


Og da de ti hørte dette, begynte de å harmes på Jakob og Johannes.


Da kalte Jesus dem til sig og sa: I vet at de som gjelder for å være fyrster, hersker over sine folk, og deres stormenn bruker makt over dem.


Men så er det ikke blandt eder; den som vil bli stor blandt eder, han skal være eders tjener,


og den som vil bli den første blandt eder, han skal være alles træl;


for Menneskesønnen er heller ikke kommet for å la sig tjene, men for selv å tjene og gi sitt liv til en løsepenge for mange.


Og de kom til Jeriko; og da han gikk ut fra Jeriko med sine disipler og meget folk, satt Timeus' sønn, Bartimeus, en blind tigger, ved veien,


og da han hørte at det var Jesus fra Nasaret, begynte han å rope: Jesus, du Davids sønn! miskunn dig over mig!


Og mange truet ham at han skulde tie; men han ropte enda meget mere: Du Davids sønn! miskunn dig over mig!


Og Jesus stod stille og sa: Kall ham hit! Og de kalte på den blinde og sa til ham: Vær frimodig, stå op! han kaller på dig.


Og han kastet sin kappe av sig og sprang op og kom til Jesus.


Og Jesus tok til orde og sa til ham: Hvad vil du jeg skal gjøre for dig? Den blinde sa til ham: Rabbuni! at jeg må få mitt syn igjen!


Da sa Jesus til ham: Gå bort! din tro har frelst dig. Og straks fikk han sitt syn igjen og fulgte ham på veien.


Og da de kom nær til Jerusalem, til Betfage og Betania ved Oljeberget, sendte han to av sine disipler avsted og sa til dem:


Gå bort til den by som ligger rett for eder, og straks I kommer inn i den, skal I finne en fole bundet, som ennu aldri noget menneske har sittet på; løs den, og før den hit!


Og dersom nogen sier til eder: Hvad er det I gjør? da skal I si: Herren har bruk for den, og han sender den straks tilbake igjen.


Og de gikk avsted, og fant folen bundet ved døren utenfor på gaten og løste den.


Og nogen av dem som stod der, sa til dem: Hvad er det I gjør? løser I folen?


Men de sa til dem så som Jesus hadde sagt; og de lot dem få den.


Og de førte folen til Jesus, og la sine klær på den; og han satte sig på den.


Og mange bredte sine klær på veien, andre løvkvister, som de hadde hugget på markene.


Og de som gikk foran, og de som fulgte efter, ropte: Hosianna! Velsignet være han som kommer i Herrens navn!


Velsignet være vår far Davids rike som kommer! Hosianna i det høieste!


Og han gikk inn i Jerusalem i templet og så sig om overalt, og da det alt var sent på dagen, gikk han ut til Betania med de tolv.


Og den næste dag, da de gikk ut fra Betania, blev han hungrig.


Og da han så et fikentre langt borte, som hadde blad, gikk han dit, om han kanskje kunde finne noget på det, og da han kom bort til det, fant han ikke noget uten blad; for det var ikke fikentid.


Og han tok til orde og sa til det: Aldri i evighet skal nogen mere ete frukt av dig! Og hans disipler hørte det.


Og de kom til Jerusalem; og han gikk inn i templet og begynte å drive ut dem som solgte og kjøpte i templet, og pengevekslernes bord og duekremmernes stoler veltet han,


og han tillot ikke at nogen bar noget kar gjennem templet.


Og han lærte og sa til dem: Er det ikke skrevet: Mitt hus skal kalles et bedehus for alle folk? Men I har gjort det til en røverhule.


Og yppersteprestene og de skriftlærde hørte det, og de søkte råd til å rydde ham av veien; for de fryktet for ham, fordi alt folket var slått av forundring over hans lære.


Og når det blev aften, gikk han ut av byen.


Og da de gikk forbi tidlig om morgenen, så de at fikentreet var visnet fra roten av.


Og Peter kom det i hu og sa til ham: Rabbi! se, fikentreet som du forbannet, er visnet.


Og Jesus svarte og sa til dem: Ha tro til Gud!


Sannelig sier jeg eder at den som sier til dette fjell: Løft dig op og kast dig i havet! og ikke tviler i sitt hjerte, men tror at det han sier skal skje, ham skal det vederfares.


Derfor sier jeg eder: Alt det I beder om og begjærer, tro bare at I har fått det, så skal det vederfares eder.


Og når I står og beder, og I har noget imot nogen, da forlat ham det, forat også eders Fader i himmelen skal forlate eder eders overtredelser!


Men dersom I ikke forlater, da skal heller ikke eders Fader i himmelen forlate eders overtredelser.


Og de kom atter til Jerusalem. Og da han gikk omkring i templet, kom yppersteprestene og de skriftlærde og de eldste


og sa til ham: Med hvad myndighet gjør du dette, og hvem har gitt dig denne myndighet til å gjøre det?


Men Jesus sa til dem: Jeg vil spørre eder om én ting; svar mig, så skal jeg si eder med hvad myndighet jeg gjør dette.


Johannes' dåp, var den fra himmelen eller fra mennesker? Svar mig!


De tenkte da ved sig selv og sa: Sier vi: Fra himmelen, da sier han: Hvorfor trodde I ham da ikke?


Eller skal vi si: Fra mennesker? De fryktet for folket; for alle mente om Johannes at han i sannhet var en profet.


De svarte da Jesus: Vi vet det ikke. Da svarte Jesus og sa til dem: Så sier heller ikke jeg eder med hvad myndighet jeg gjør dette.


Og han begynte å tale til dem i lignelser: En mann plantet en vingård, og satte et gjerde omkring den og gravde en vinperse og bygget et tårn, og så leide han den ut til vingårdsmenn og drog utenlands.


Og da tiden kom, sendte han en tjener til vingårdsmennene for å ta imot hans del av vingårdens frukt hos vingårdsmennene;


og de tok og slo ham, og lot ham gå bort med tomme hender.


Og atter sendte han en annen tjener til dem, og ham slo de i hodet og hånte ham.


Og han sendte en annen, og ham slo de ihjel, og så gjorde de med mange andre: somme slo de, og somme drepte de.


Nu hadde han bare sin eneste sønn igjen, som han elsket; ham sendte han til sist til dem, idet han sa: De vil undse sig for min sønn.


Men disse vingårdsmenn sa til hverandre: Dette er arvingen; kom, la oss slå ham ihjel, så blir arven vår!


Og de tok og slo ham ihjel, og kastet ham ut av vingården.


Hvad skal da vingårdens herre gjøre? Han skal komme og drepe vingårdsmennene, og overgi vingården til andre.


Og har I ikke lest dette sted i Skriften: Den sten som bygningsmennene forkastet, den er blitt hjørnesten;


av Herren er dette gjort, og det er underfullt i våre øine?


Og de søkte å gripe ham, men fryktet for folket; for de skjønte at det var om dem han hadde talt lignelsen. Og de forlot ham og gikk bort.


Og de sendte nogen av fariseerne og herodianerne til ham for å fange ham med ord.


Og de kom og sa til ham: Mester! vi vet at du er sanndru og ikke bryr dig om nogen; for du gjør ikke forskjell på folk, men lærer Guds vei i sannhet: Er det tillatt å gi keiseren skatt, eller ikke? skal vi gi, eller skal vi ikke gi?


Men da han så deres hykleri, sa han til dem: Hvorfor frister I mig? Kom hit med en penning og la mig få se den!


De gav ham en. Og han sier til dem: Hvis billede og påskrift er dette? De sa til ham: Keiserens.


Og Jesus sa til dem: Gi keiseren hvad keiserens er, og Gud hvad Guds er! Og de undret sig storlig over ham.


Og det kom nogen sadduseere til ham, de som sier at det ikke er nogen opstandelse, og de spurte ham og sa:


Mester! Moses har foreskrevet oss at når en manns bror dør og efterlater hustru, men ikke barn, da skal hans bror ta hans hustru til ekte og opreise sin bror avkom.


Nu var det syv brødre; og den første tok sig en hustru, og efterlot ikke avkom da han døde.


Og den annen tok henne, og døde uten å efterlate avkom, og den tredje likeså;


og ingen av de syv efterlot avkom. Sist av alle døde også kvinnen.


Men i opstandelsen, når de står op, hvem av dem skal da få henne til hustru? for alle syv har jo hatt henne til hustru.


Jesus sa til dem: Er det ikke derfor I farer vill, fordi I ikke kjenner skriftene og heller ikke Guds kraft?


For når de står op fra de døde, da hverken tar de til ekte eller gis de til ekte, men de er som englene i himmelen.


Men om de døde, at de står op, har I da ikke lest i Mose bok, der hvor det tales om tornebusken, hvorledes Gud talte til ham og sa: Jeg er Abrahams Gud og Isaks Gud og Jakobs Gud?


Gud er ikke de dødes Gud, men de levendes. I farer storlig vill.


Og en av de skriftlærde, som hadde hørt deres ordskifte, gikk til ham, da han forstod at han hadde svart dem godt, og han spurte ham: Hvilket bud er det første av alle?


Jesus svarte ham: Det første er dette: Hør, Israel! Herren vår Gud, Herren er én,


og du skal elske Herren din Gud av alt ditt hjerte og av all din sjel og av all din hu og av all din makt; dette er det første bud.


Det annet, som er like så stort, er dette: Du skal elske din næste som dig selv. Større enn disse er intet annet bud.


Og den skriftlærde sa til ham: I sannhet, mester! med rette har du sagt at han er én, og at det ikke er nogen annen foruten ham.


Og å elske ham av alt sitt hjerte og av all sin forstand og av all sin sjel og av all sin makt, og å elske sin næste som sig selv, det er mere enn alle brennoffer og slaktoffer.


Og da Jesus så at han svarte forstandig, sa han til ham: Du er ikke langt borte fra Guds rike. Og ingen vågde mere å spørre ham.


Og mens Jesus lærte i templet, tok han til orde og sa: Hvorledes kan de skriftlærde si at Messias er Davids sønn?


David selv har jo sagt i den Hellige Ånd: Herren sa til min herre: Sett dig ved min høire hånd, til jeg får lagt dine fiender til skammel for dine føtter!


David selv kaller ham herre; hvorledes kan han da være hans sønn? Og den store mengde hørte ham gjerne.


Og han sa mens han lærte dem: Ta eder i vare for de skriftlærde, som gjerne vil gå i side klær og la sig hilse på torvene,


og ha de øverste seter i synagogene og sitte øverst ved gjestebudene;


de som opeter enkers hus og for et syns skyld holder lange bønner! Disse skal få dess hårdere dom.


Og han satte sig rett imot tempelkisten og så på hvorledes folket la penger i kisten; og mange rike la meget.


Og en fattig enke kom og la to skjerver, som er én øre.


Da kalte han sine disipler til sig og sa til dem: Sannelig sier jeg eder: Denne fattige enke har lagt mere enn alle de som la i kisten.


For de la alle av sin overflod, men hun la av sin fattigdom alt det hun eide, hele sitt livsophold.


Og da han gikk ut av templet, sa en av hans disipler til ham: Mester! se, hvilke stener og hvilke bygninger!


Og Jesus sa til ham: Ser du disse store bygninger? Det skal ikke levnes sten på sten som ikke skal brytes ned.


Og da han satt på Oljeberget rett imot templet, spurte Peter og Jakob og Johannes og Andreas ham i enrum:


Si oss: Når skal dette skje? og hvad er tegnet når alt dette skal fullbyrdes?


Jesus tok til orde og sa til dem: Se til at ikke nogen fører eder vill!


For mange skal komme i mitt navn og si: Det er mig; og de skal føre mange vill.


Men når I hører krig og rykter om krig, da la eder ikke skremme! for det må så skje, men enden er ikke enda.


For folk skal reise sig mot folk, og rike mot rike; det skal være jordskjelv både her og der; det skal være hunger og oprør. Dette er begynnelsen til veene.


Men ta eder i vare! De skal overgi eder til domstolene, og I skal hudstrykes i synagoger og stilles for landshøvdinger og konger for min skyld, til vidnesbyrd for dem.


Og først må evangeliet forkynnes for alle folkeslag.


Og når de fører eder frem og overgir eder, da vær ikke forut bekymret for hvad I skal tale! men det som gis eder i samme stund, det skal I tale; for det er ikke I som taler, men den Hellige Ånd.


Og bror skal overgi bror til døden, og en far sitt barn, og barn skal reise sig mot foreldre og volde deres død.


Og I skal hates av alle for mitt navns skyld; men den som holder ut inntil enden, han skal bli frelst.


Men når I ser ødeleggelsens vederstyggelighet stå der hvor den ikke bør - den som leser det, han se til å skjønne det! - da må de som er i Judea, fly til fjells,


og den som er på taket, ikke stige ned i huset og ikke gå inn for å hente noget fra sitt hus,


Men bed at det ikke må skje om vinteren!


for i de dager skal det være så stor en trengsel som ikke har vært inntil nu fra skapningens begynnelse, fra den tid da Gud skapte verden, og som heller ikke skal bli.


Og dersom ikke Herren forkortet de dager, da blev intet kjød frelst; men for de utvalgtes skyld, for deres skyld som han har utvalgt, har han forkortet de dager.


Og om nogen da sier til eder: Se, her er Messias, eller: Se der - da skal I ikke tro det.


For falske messiaser og falske profeter skal opstå og gjøre tegn og under for å føre de utvalgte vill, om det var mulig.


Men ta I eder i vare! Jeg har sagt eder alt forut.


Men i de dager, efter den trengsel, skal solen bli formørket og månen ikke gi sitt skinn,


og stjernene skal falle ned fra himmelen, og himmelens krefter skal rokkes.


Og da skal de se Menneskesønnen komme i skyene med megen kraft og herlighet.


Og da skal han sende ut englene og samle sine utvalgte fra de fire verdenshjørner, fra jordens ende til himmelens ende.


således skal også I, når I ser dette skje, vite at han er nær for døren.


Men hin dag eller time vet ingen, ikke engang englene i himmelen, ikke engang Sønnen, men alene min Fader.


Ta eder i vare, våk! For I vet ikke når tiden er.


Likesom en mann som drog utenlands og forlot sitt hus og overgav sine tjenere styret, enhver sin gjerning, og bød dørvokteren at han skulde våke,


således skal I våke - for I vet ikke når husets herre kommer, enten det blir om aftenen eller ved midnatt eller ved hanegal eller om morgenen -


forat han ikke skal finne eder sovende, når han kommer uforvarende.


Men det jeg sier til eder, det sier jeg til alle: Våk!


Men to dager derefter var det påske og de usyrede brøds høitid. Og yppersteprestene og de skriftlærde søkte råd til å gripe ham med list og slå ham ihjel;


for de sa: Ikke på høitiden, forat det ikke skal bli opstyr blandt folket.


Og mens han var i Betania, i Simon den spedalskes hus, og satt til bords, da kom en kvinne som hadde en alabaster-krukke med ekte kostelig nardussalve, og hun brøt alabaster-krukken i sønder og helte den ut over hans hode.


Men der var nogen som blev vrede ved sig selv og sa: Hvad skal denne spille av salven være til?


Denne salve kunde jo være solgt for mere enn tre hundre penninger og gitt til de fattige. Og de talte strengt til henne.


Men Jesus sa: La henne være i fred! Hvorfor gjør I henne fortred? hun har gjort en god gjerning mot mig.


For de fattige har I alltid hos eder, og når I vil, kan I gjøre vel mot dem; men mig har I ikke alltid.


Hun gjorde det hun kunde; hun salvet forut mitt legeme til min jordeferd.


Sannelig sier jeg eder: Hvor som helst evangeliet forkynnes i all verden, skal også det hun gjorde omtales til minne om henne.


Og Judas Iskariot, en av de tolv, gikk til yppersteprestene for å forråde ham til dem.


Men da de hørte det, blev de glade og lovte å gi ham penger; og han søkte leilighet til å forråde ham.


Og på den første dag av de usyrede brøds høitid, da de slaktet påskelammet, sa hans disipler til ham: Hvor vil du vi skal gå og gjøre i stand, så du kan ete påskelammet?


Da sendte han to av sine disipler avsted og sa til dem: Gå inn i byen, og der skal møte eder en mann som bærer en krukke vann; følg ham,


og der hvor han går inn, skal I si til husbonden: Mesteren sier: Hvor er mitt herberge, der jeg kan ete påskelammet med mine disipler?


Og han skal vise eder en stor sal, som står ferdig med benker og hynder, og der skal I gjøre det i stand for oss.


Og disiplene gikk avsted og kom inn i byen og fant det således som han hadde sagt dem; og de gjorde i stand påskelammet.


Og da det var blitt aften, kom han med de tolv.


Og mens de satt til bords og åt, sa Jesus: Sannelig sier jeg eder: En av eder skal forråde mig, den som eter med mig.


Da begynte de å bedrøves og en for en å si til ham: Det er da vel ikke mig?


Han sa til dem: Det er en av de tolv, den som dypper sammen med mig i fatet.


Og mens de åt, tok han et brød, velsignet og brøt det, gav dem og sa: Ta det! Dette er mitt legeme.


Og han tok en kalk, takket og gav dem; og de drakk alle av den.


Og han sa til dem: Dette er mitt blod, paktens blod, som utgydes for mange.


Sannelig sier jeg eder: Jeg skal ikke mere drikke av vintreets frukt før den dag jeg skal drikke den ny i Guds rike.


Og Jesus sa til dem: I skal alle ta anstøt; for det er skrevet: Jeg vil slå hyrden, og fårene skal adspredes.


Da sa Peter til ham: Om enn alle tar anstøt, vil dog ikke jeg gjøre det.


Og Jesus sa til ham: Sannelig sier jeg dig: Idag, i denne natt, før hanen har galt to ganger, skal du fornekte mig tre ganger.


Men han blev ved sitt og sa: Om jeg så skal dø med dig, vil jeg ikke fornekte dig. Det samme sa de alle.


Og de kom til et sted som heter Getsemane; og han sa til sine disipler: Sett eder her mens jeg beder!


Og han tok Peter og Jakob og Johannes med sig, og begynte å forferdes og engstes,


og han sier til dem: Min sjel er bedrøvet inntil døden; bli her og våk!


Og han gikk et lite stykke frem, falt ned på jorden og bad at denne stund måtte gå ham forbi, om det var mulig,


og han sa: Abba, Fader! alt er mulig for dig; ta denne kalk fra mig! Dog, ikke hvad jeg vil, men hvad du vil!


Og han kom og fant dem sovende, og sa til Peter: Simon, sover du? Var du ikke i stand til å våke én time?


Og atter gikk han bort og bad, og sa de samme ord.


Og da han kom igjen, fant han dem atter sovende; for deres øine var tunge, og de visste ikke hvad de skulde svare ham.


Og han kom tredje gang og sa til dem: I sover altså og hviler eder! Det er nok; timen er kommet; se, Menneskesønnen overgis i synderes hender;


Og straks, mens han ennu talte, kom Judas, en av de tolv, og med ham fulgte en hop med sverd og stokker; de kom fra yppersteprestene og de skriftlærde og de eldste.


Men han som forrådte ham, hadde gitt dem et tegn og sagt: Den jeg kysser, ham er det; grip ham og før ham sikkert bort!


Og da han kom, gikk han straks bort til ham og sa: Rabbi! og kysset ham.


Men de la hånd på ham og grep ham.


Men en av dem som stod der, drog sitt sverd, og slo til yppersteprestens tjener og hugg øret av ham.


Og Jesus tok til orde og sa til dem: I er gått ut som mot en røver med sverd og stokker for å gripe mig;


daglig var jeg hos eder og lærte i templet, og I grep mig ikke; men dette er skjedd forat skriftene skal opfylles.


Da forlot de ham alle sammen og flydde.


Og en ung mann fulgte ham med et linklæde kastet om sitt bare legeme, og de grep ham;


men han slapp linklædet og flydde naken bort.


Og de førte Jesus til ypperstepresten, og der kom alle yppersteprestene og de eldste og de skriftlærde sammen.


Og Peter fulgte ham langt bakefter like inn i yppersteprestens gård, og han satt der sammen med tjenerne og varmet sig ved ilden.


Men yppersteprestene og hele rådet søkte vidnesbyrd mot Jesus, forat de kunde drepe ham, men de fant ikke noget.


For mange vidnet falsk mot ham, men deres vidnesbyrd stemte ikke overens.


Da stod nogen op og vidnet falsk mot ham og sa:


Vi har hørt ham si: Jeg vil bryte ned dette tempel som er gjort med hender, og på tre dager bygge et annet, som ikke er gjort med hender.


Og enda stemte ikke deres vidnesbyrd overens.


Da stod ypperstepresten op midt iblandt dem og spurte Jesus: Svarer du intet på det som disse vidner mot dig?


Men han tidde og svarte intet. Atter spurte ypperstepresten ham og sa til ham: Er du Messias, den Velsignedes Sønn?


Jesus sa: Jeg er det, og I skal se Menneskesønnen sitte ved kraftens høire hånd og komme med himmelens skyer.


Da sønderrev ypperstepresten sine klær og sa: Hvad skal vi mere med vidner?


I har hørt gudsbespottelsen; hvad tykkes eder? De dømte ham alle å være skyldig til døden.


Og nogen gav sig til å spytte på ham og tildekke hans ansikt og slå ham med knyttet neve og si til ham: Spå! Og tjenerne tok imot ham med stokkeslag.


Og mens Peter var nede i gårdsrummet, kom en av yppersteprestens tjenestepiker,


og da hun så Peter varme sig, så hun på ham og sa: Også du var med denne nasareer, Jesus.


Men han nektet det og sa: Jeg hverken vet eller forstår hvad du mener. Og han gikk ut i forgården, og hanen gol.


Og piken fikk se ham, og begynte igjen å si til dem som stod der: Dette er en av dem.


Men han nektet det atter. Og litt efter sa atter de som stod der, til Peter: Du er sannelig en av dem; du er jo en galileer.


Men han gav sig til å forbanne sig og sverge: Jeg kjenner ikke det menneske I taler om.


Og straks gol hanen annen gang. Da kom Peter det ord i hu som Jesus hadde sagt til ham: Før hanen har galt to ganger, skal du fornekte mig tre ganger. Og han tok det til hjerte og gråt.


Og straks om morgenen holdt ypperstepresten samråd med de eldste og de skriftlærde, hele rådet, og de bandt Jesus, og førte ham bort og overgav ham til Pilatus.


Og Pilatus spurte ham: Er du jødenes konge? Han svarte ham og sa: Du sier det.


Og yppersteprestene førte mange klagemål imot ham.


Da spurte Pilatus ham atter: Svarer du ikke et ord? Se hvor svære klagemål de fører mot dig!


Men Jesus svarte ikke mere, så Pilatus undret sig.


Men på høitiden pleide han å gi dem en fange fri, hvem de bad om.


Nu var det en som hette Barabbas; han var kastet i fengsel sammen med nogen oprørere som hadde gjort et mord under oprøret;


og folket kom op og begynte å be Pilatus om det som han alltid pleide å gjøre.


Da svarte han dem og sa: Vil I jeg skal gi eder jødenes konge fri?


For han visste at det var av avind yppersteprestene hadde overgitt ham til ham.


Men yppersteprestene egget folket op til å be om at han heller skulde gi dem Barabbas fri.


Da svarte Pilatus atter og sa til dem: Hvad vil I da jeg skal gjøre med ham som I kaller jødenes konge?


De ropte igjen: Korsfest ham!


Pilatus sa til dem: Hvad ondt har han da gjort? Men de ropte enda sterkere: Korsfest ham!


Da nu Pilatus vilde gjøre folket til lags, gav han dem Barabbas fri og lot Jesus hudstryke og overgav ham til å korsfestes.


Og stridsmennene førte ham bort, inn i gården, det er borgen, og kalte hele vakten sammen,


og de klædde ham i en purpurkappe, og flettet en tornekrone og satte på ham,


og begynte å hilse ham: Vær hilset, du jødenes konge!


Og de slo ham i hodet med et rør og spyttet på ham og falt på kne og hyldet ham.


Og da de hadde spottet ham, tok de purpurkappen av ham og klædde ham i hans egne klær. Så førte de ham ut for å korsfeste ham.


Og det møtte dem en mann som kom ute fra landet, Simon fra Kyrene, far til Aleksander og Rufus; ham tvang de til å bære hans kors.


Og de førte ham til stedet Golgata, det er utlagt: Hodeskallestedet,


og de gav ham vin med myrra i; men han tok den ikke.


Og de korsfestet ham og delte hans klær imellem sig og kastet lodd om hvad hver skulde få.


Det var den tredje time da de korsfestet ham.


Og innskriften med klagemålet imot ham lød: Jødenes konge.


Og sammen med ham korsfestet de to røvere, en på hans høire og en på hans venstre side;


og Skriften blev opfylt, som sier: Og han blev regnet blandt ugjerningsmenn.


Og de som gikk forbi, spottet ham, og rystet på hodet og sa: Tvi dig, du som bryter ned templet og bygger det op igjen på tre dager!


frels dig selv og stig ned av korset!


Likeså spottet også yppersteprestene ham sig imellem sammen med de skriftlærde og sa: Andre har han frelst, sig selv kan han ikke frelse!


La nu Messias, Israels konge, stige ned av korset, så vi kan se det og tro! Også de som var korsfestet sammen med ham, hånte ham.


Og da den sjette time var kommet, blev det mørke over hele landet like til den niende time.


Og ved den niende time ropte Jesus med høi røst: Elo'i! Elo'i! lama sabaktani? det er utlagt: Min Gud! Min Gud! hvorfor har du forlatt mig?


Og da nogen av dem som stod der, hørte det, sa de: Se, han roper på Elias!


Men en løp frem og fylte en svamp med eddik og stakk den på et rør og gav ham å drikke og sa: Vent, la oss se om Elias kommer for å ta ham ned!


Men Jesus ropte med høi røst og utåndet.


Og forhenget i templet revnet i to stykker fra øverst til nederst.


Men da høvedsmannen, som stod like imot ham, så at han utåndet med et sådant rop, sa han: Sannelig, denne mann var Guds Sønn!


Men der var også nogen kvinner som så på i frastand; blandt dem var også Maria Magdalena og Maria, mor til Jakob den yngre og Joses, og Salome,


som hadde fulgt ham og tjent ham da han var i Galilea, og mange andre kvinner som hadde draget op med ham til Jerusalem.


Og da det alt var blitt aften - det var beredelses-dagen, det er dagen før sabbaten -


kom Josef av Arimatea, en høit aktet rådsherre, som også ventet på Guds rike, og han vågde sig til å gå inn til Pilatus og be om Jesu legeme.


Men Pilatus undret sig om han alt skulde være død,


og han kalte høvedsmannen for sig og spurte ham om det var lenge siden han døde; og da han hadde fått det å vite av høvedsmannen, gav han liket til Josef.


Og Josef kjøpte fint linklæde og tok ham ned og svøpte ham i linklædet og la ham i en grav som var uthugget i klippen, og veltet en sten for døren til graven.


Men Maria Magdalena og Maria, mor til Joses, så hvor han blev lagt.


Og da sabbaten var til ende, kjøpte Maria Magdalena og Maria, Jakobs mor, og Salome velluktende urter for å gå og salve ham.


Og meget tidlig på den første dag i uken kom de til graven, da solen gikk op.


Og de sa til hverandre: Hvem skal velte bort stenen fra døren til graven for oss?


Og da de så op, blev de var at stenen var veltet bort; for den var meget stor.


Og da de kom inn i graven, så de en ung mann sitte på høire side, klædd i en hvit, sid kjortel; og de blev forferdet.


Men han sier til dem: Forferdes ikke! I søker Jesus fra Nasaret, den korsfestede; han er opstanden, han er ikke her; se, der er stedet hvor de la ham.


Men gå bort og si til hans disipler og til Peter at han går i forveien for eder til Galilea; der skal I se ham, som han har sagt eder.


Og de gikk ut og flydde bort fra graven; for beven og forferdelse var kommet over dem; og de talte ikke et ord til nogen; for de fryktet.


Men efterat han var opstanden tidlig den første dag i uken, åpenbarte han sig først for Maria Magdalena, som han hadde utdrevet syv onde ånder av.


Hun gikk bort og fortalte det til dem som hadde vært med ham og nu sørget og gråt;


og da disse hørte at han levde og var blitt sett av henne, trodde de det ikke.


Derefter åpenbarte han sig i en annen skikkelse for to av dem, mens de gikk ut på landet.


Også disse gikk bort og fortalte det til de andre; heller ikke dem trodde de.


Men til sist åpenbarte han sig for de elleve selv, mens de satt til bords, og han refset dem for deres vantro og hårde hjerte, fordi de ikke hadde trodd dem som hadde sett ham opstanden.


Og han sa til dem: Gå ut i all verden og forkynn evangeliet for all skapningen!


Den som tror og blir døpt, skal bli frelst; men den som ikke tror, skal bli fordømt.


Og disse tegn skal følge dem som tror: I mitt navn skal de drive ut onde ånder, de skal tale med tunger,


de skal ta slanger i hendene, og om de drikker noget giftig, skal det ikke skade dem; på syke skal de legge sine hender, og de skal bli helbredet.


Så blev den Herre Jesus, efterat han hadde talt til dem, optatt til himmelen, og satte sig ved Guds høire hånd.


Men de gikk ut og forkynte ordet allesteds, og Herren virket med og stadfestet ordet ved de tegn som fulgte med.


Eftersom mange har tatt sig fore å sette op en fortelling om de ting som er fullbyrdet iblandt oss,


således som de som fra først av var øienvidner og blev ordets tjenere, har overgitt oss det,


så har også jeg foresatt mig, efterat jeg nøie har gransket alt sammen fra først av, å nedskrive det i sammenheng for dig, gjæveste Teofilus,


forat du kan lære å kjenne hvor pålitelige de lærdommer er som du er oplært i.


I de dager da Herodes var konge i Jødeland, var det en prest ved navn Sakarias, av Abias skifte, og han hadde en hustru av Arons døtre, og hennes navn var Elisabet.


De var begge rettferdige for Gud, og vandret ulastelig i alle Herrens bud og forskrifter.


Og de hadde ikke barn; for Elisabet var ufruktbar, og de var begge kommet langt ut i årene.


Men det skjedde mens han gjorde prestetjeneste for Gud, da raden var kommet til hans skifte,


at det efter preste-tjenestens sedvane tilfalt ham å gå inn i Herrens tempel og ofre røkelse;


og hele folkemengden stod utenfor og bad i røkofferets stund.


Da åpenbarte en Herrens engel sig for ham og stod på høire side av røkoffer-alteret.


Og da Sakarias så ham, blev han forferdet, og frykt falt på ham.


Men engelen sa til ham: Frykt ikke, Sakarias! din bønn er hørt, og din hustru Elisabet skal føde dig en sønn, og du skal kalle ham Johannes;


og han skal bli dig til glede og fryd, og mange skal glede sig over hans fødsel.


For han skal være stor for Herren, og han skal ikke drikke vin og sterk drikk, og han skal fylles med den Hellige Ånd like fra mors liv;


og han skal omvende mange av Israels barn til Herren deres Gud,


og han skal gå i forveien for ham i Elias' ånd og kraft, for å vende fedres hjerter til barn og ulydige til rettferdiges sinnelag, for å berede Herren et velskikket folk.


Og Sakarias sa til engelen: Hvorav skal jeg vite dette? Jeg er jo en gammel mann, og min hustru er langt ute i årene.


Og engelen svarte ham: Jeg er Gabriel, som står for Guds åsyn, og jeg er utsendt for å tale til dig og forkynne dig dette glade budskap;


og se, du skal bli målløs, og ikke kunne tale før den dag da dette skjer, fordi du ikke trodde mine ord, som skal fullbyrdes i sin tid.


Og folket stod og ventet på Sakarias, og de undredes over at han blev så lenge i templet.


Men da han kom ut, kunde han ikke tale til dem, og de skjønte at han hadde sett et syn i templet, og han nikket til dem, og var og blev stum.


Og det skjedde da hans tjenestedager var til ende, da drog han hjem til sitt hus.


Men efter disse dager blev hans hustru Elisabet fruktsommelig, og hun trakk sig tilbake i ensomhet i fem måneder, og sa:


Så har Herren gjort med mig i de dager da han så til mig for å bortta min vanære iblandt menneskene.


Men i den sjette måned blev engelen Gabriel sendt fra Gud til en by i Galilea som heter Nasaret,


til en jomfru som var trolovet med en mann ved navn Josef, av Davids hus, og jomfruens navn var Maria.


Og engelen kom inn til henne og sa: Vær hilset, du benådede! Herren er med dig; velsignet er du blandt kvinner!


Men hun blev forferdet over hans ord, og grundet på hvad dette skulde være for en hilsen.


Og engelen sa til henne: Frykt ikke, Maria! for du har funnet nåde hos Gud;


og se, du skal bli fruktsommelig og føde en sønn, og du skal kalle ham Jesus.


Han skal være stor og kalles den Høiestes Sønn, og Gud Herren skal gi ham hans far Davids trone,


og han skal være konge over Jakobs hus evindelig, og det skal ikke være ende på hans kongedømme.


Men Maria sa til engelen: Hvorledes skal dette gå til, da jeg ikke vet av mann?


Og engelen svarte henne: Den Hellige Ånd skal komme over dig, og den Høiestes kraft skal overskygge dig; derfor skal også det hellige som fødes, kalles Guds Sønn.


Og se, Elisabet, din slektning, har også undfanget en sønn i sin alderdom, og hun, som kaltes ufruktbar, er nu i sin sjette måned.


For ingen ting er umulig for Gud.


Da sa Maria: Se, jeg er Herrens tjenerinne; mig skje efter ditt ord! Og engelen skiltes fra henne.


Men Maria stod op i de dager og skyndte sig til fjellbygdene, til en by i Juda,


og hun kom inn i Sakarias' hus og hilste på Elisabet.


Og det skjedde da Elisabet hørte Marias hilsen, da sprang fosteret i hennes liv, og Elisabet blev fylt med den Hellige Ånd


og ropte med høi røst og sa: Velsignet er du blandt kvinner, og velsignet er ditt livs frukt!


Og hvorledes times mig dette, at min Herres mor kommer til mig?


For se, da lyden av din hilsen nådde mitt øre, sprang fosteret i mitt liv med fryd.


Og salig er hun som trodde; for fullbyrdes skal det som er sagt henne av Herren.


Da sa Maria: Min sjel ophøier Herren,


og min ånd fryder sig i Gud, min frelser,


han som har sett til sin tjenerinnes ringhet. For se, fra nu av skal alle slekter prise mig salig,


fordi han har gjort store ting imot mig, han, den mektige, og hellig er hans navn,


og hans miskunn er fra slekt til slekt over dem som frykter ham.


Han gjorde veldig verk med sin arm, han adspredte dem som var overmodige i sitt hjertes tanke;


han støtte stormenn fra deres høiseter og ophøiet de små;


hungrige mettet han med gode gaver, og rikmenn lot han gå bort med tomme hender.


Han tok sig av Israel, sin tjener, for å komme miskunn i hu


- således som han talte til våre fedre - mot Abraham og hans ætt til evig tid.


Og Maria blev hos henne omkring tre måneder, og vendte så hjem igjen til sitt hus.


Men for Elisabet kom tiden da hun skulde føde, og hun fødte en sønn,


og hennes granner og frender fikk høre at Herren hadde gjort sin miskunn stor mot henne, og de gledet sig med henne.


Og det skjedde på den åttende dag, da kom de for å omskjære barnet, og de vilde kalle ham Sakarias efter hans far.


Da tok hans mor til orde og sa: Nei, han skal hete Johannes.


Og de sa til henne: Men det er jo ingen i din ætt som har dette navn.


De gjorde da tegn til hans far for å få vite hvad han vilde han skulde hete.


Og han bad om en tavle og skrev disse ord: Johannes er hans navn. Og de undret sig alle.


Men straks blev hans munn oplatt og hans tunge løst, og han talte og lovet Gud.


Og det kom frykt på alle dem som bodde deromkring, og i alle Judeas fjellbygder talte de med hverandre om alle disse ting,


og alle som hørte det, la det på hjerte og sa: Hvad skal det da bli av dette barn? For Herrens hånd var med ham.


Og hans far Sakarias blev fylt med den Hellige Ånd og talte profetiske ord og sa:


Lovet være Herren, Israels Gud, han som så til sitt folk og forløste det!


Og han opreiste oss et frelsens horn i sin tjener Davids hus,


således som han talte gjennem sine hellige profeters munn fra fordums tid av,


en frelse fra våre fiender og fra alle deres hånd som hater oss,


for å gjøre miskunn mot våre fedre og komme sin hellige pakt i hu,


den ed han svor Abraham, vår far,


for å fri oss av våre fienders hånd og gi oss å tjene ham uten frykt


i hellighet og rettferdighet for hans åsyn alle våre dager.


Men også du, barn, skal kalles den Høiestes profet; for du skal gå frem for Herrens åsyn for å rydde hans veier,


for å lære hans folk frelse å kjenne ved deres synders forlatelse


for vår Guds miskunnelige hjertelags skyld, som lot solopgang fra det høie gjeste oss,


for å lyse for dem som sitter i mørke og dødsskygge, for å styre våre føtter inn på fredens vei.


Men barnet vokste og blev sterkt i ånden, og han var i ødemarkene til den dag da han blev ført frem for Israel.


Og det skjedde i de dager at det utgikk et bud fra keiser Augustus at all verden skulde innskrives i manntall.


Dette var den første innskrivning, i den tid Kvirinius var landshøvding i Syria.


Og alle gikk for å la sig innskrive, hver til sin by.


Men også Josef drog op fra Galilea, fra byen Nasaret, til Judea, til Davids stad, som heter Betlehem, fordi han var av Davids hus og ætt,


for å la sig innskrive sammen med Maria, sin trolovede, som var fruktsommelig.


Men det skjedde mens de var der, da kom tiden da hun skulde føde.


Og hun fødte sin sønn, den førstefødte, og svøpte ham og la ham i en krybbe, fordi det ikke var rum for dem i herberget.


Og det var nogen hyrder der på stedet, som var ute på marken og holdt nattevakt over sin hjord.


Og se, en Herrens engel stod for dem, og Herrens herlighet lyste om dem, og de blev meget forferdet.


Og engelen sa til dem: Forferdes ikke! for se, jeg forkynner eder en stor glede, som skal vederfares alt folket!


Eder er idag en frelser født, som er Kristus, Herren, i Davids stad.


Og dette skal I ha til tegn: I skal finne et barn svøpt, liggende i en krybbe.


Og straks var det hos engelen en himmelsk hærskare, som lovet Gud og sa:


Ære være Gud i det høieste, og fred på jorden, i mennesker hans velbehag!


Og det skjedde da englene var faret fra dem op til himmelen, da sa hyrdene til hverandre: La oss nu gå like til Betlehem og se dette som har hendt, og som Herren har kunngjort oss!


Og de skyndte sig og kom og fant både Maria og Josef, og barnet som lå i krybben;


og da de hadde sett det, fortalte de dem det ord som var sagt dem om dette barn.


Og alle som hørte det, undret sig over det som blev dem sagt av hyrdene;


men Maria gjemte alle disse ord og grundet på dem i sitt hjerte.


Og hyrdene vendte tilbake, og priste og lovet Gud for alt det de hadde hørt og sett, således som det var blitt sagt dem.


Og da åtte dager var til ende, og han skulde omskjæres, blev han kalt Jesus, det navn som engelen hadde nevnt før han blev undfanget i mors liv.


Og da deres renselses-dager efter Mose lov var til ende, førte de ham op til Jerusalem for å stille ham frem for Herren -


som det er skrevet i Herrens lov: Alt mannkjønn som åpner mors liv, skal kalles hellig for Herren -


og for å gi offer, efter det som er sagt i Herrens lov, et par turtelduer eller to due-unger.


Og se, det var en mann i Jerusalem ved navn Simeon, og denne mann var rettferdig og gudfryktig og ventet på Israels trøst; og den Hellige Ånd var over ham,


og det var åpenbaret ham av den Hellige Ånd at han ikke skulde se døden før han hadde sett Herrens salvede.


Han kom, drevet av Ånden, inn i templet, og da foreldrene førte barnet Jesus inn for å gjøre med ham som skikk var efter loven,


da tok han ham på sine armer og lovet Gud og sa:


Herre! nu lar du din tjener fare herfra i fred, efter ditt ord;


for mine øine har sett din frelse,


som du har beredt for alle folks åsyn,


et lys til åpenbarelse for hedningene, og en herlighet for ditt folk Israel.


Og hans far og hans mor undret sig over det som blev talt om ham.


Og Simeon velsignet dem, og sa til hans mor Maria: Se, denne er satt til fall og opreisning for mange i Israel, og til et tegn som blir motsagt;


men også din sjel skal et sverd gjennemstinge, forat mange hjerters tanker skal bli åpenbaret.


Og der var en profetinne, Anna, Fanuels datter, av Asers stamme; hun var kommet langt ut i årene, hadde levd med sin mann i syv år efter sin jomfrustand,


og nu for sig selv som enke inntil en alder av fire og åtti år; hun vek aldri fra templet, men tjente Gud med faste og bønn natt og dag.


Og hun trådte til i samme stund og priste Gud, og hun talte om ham til alle dem som ventet på forløsning for Jerusalem.


Og da de hadde fullført alt efter Herrens lov, vendte de tilbake til Galilea, til sin by Nasaret.


Men barnet vokste og blev sterkt og fullt av visdom, og Guds velbehag var over ham.


Og hans foreldre drog hvert år til Jerusalem til påskefesten.


Og da han var tolv år gammel, drog de der op, som det var skikk på høitiden;


og da de hadde vært der de dager til ende, og de vendte hjem igjen, blev barnet Jesus tilbake i Jerusalem, og hans foreldre visste ikke om det.


Men da de trodde at han var i reisefølget, kom de en dags reise frem, og lette efter ham blandt slektninger og kjenninger;


og da de ikke fant ham, vendte de tilbake til Jerusalem og lette efter ham.


Og det skjedde tre dager derefter, da fant de ham i templet; der satt han midt iblandt lærerne og hørte på dem og spurte dem,


og alle som hørte ham, var ute av sig selv av forundring over hans forstand og svar.


Og da de så ham, blev de forferdet, og hans mor sa til ham: Barn! hvorfor gjorde du oss dette? Se, din far og jeg har lett efter dig med smerte.


Og han sa til dem: Hvorfor lette I efter mig? Visste I ikke at jeg må være i min Faders hus?


Men de forstod ikke det ord han talte til dem.


Og han gikk ned med dem og kom til Nasaret og var dem lydig. Og hans mor gjemte alle disse ord i sitt hjerte.


Og Jesus gikk frem i visdom og alder og yndest hos Gud og mennesker.


I det femtende år av keiser Tiberius' regjering, mens Pontius Pilatus var landshøvding i Judea, og Herodes fjerdingsfyrste i Galilea, og hans bror Filip fjerdingsfyrste i det itureiske og trakonittiske land, og Lysanias fjerdingsfyrste i Abilene,


mens Annas og Kaifas var yppersteprester, da kom Guds ord til Johannes, Sakarias' sønn, i ørkenen;


og han kom rundt i hele landet om Jordan og forkynte omvendelses dåp til syndenes forlatelse,


således som det er skrevet i profeten Esaias' talers bok: Det er en røst av en som roper i ørkenen: Rydd Herrens vei, gjør hans stier jevne!


Hver dal skal fylles, og hvert fjell og hver haug skal senkes, og det krokete skal rettes, og de knudrete veier jevnes,


og alt kjød skal se Guds frelse.


Han sa da til folket som drog ut for å døpes av ham: Ormeyngel! hvem lærte eder å fly for den kommende vrede?


Bær derfor frukter som er omvendelsen verdige, og gi eder ikke til å si ved eder selv: Vi har Abraham til far! for jeg sier eder at Gud kan opvekke Abraham barn av disse stener.


Øksen ligger også allerede ved roten av trærne; derfor blir hvert tre som ikke bærer god frukt, hugget ned og kastet på ilden.


Og folket spurte ham: Hvad skal vi da gjøre?


Han svarte dem: Den som har to kjortler, skal dele med den som ingen har, og den som har mat, skal gjøre likeså!


Men også toldere kom for å døpes, og de sa til ham: Mester! hvad skal vi gjøre?


Han sa til dem: Krev ikke mere enn hvad eder er foreskrevet!


Men også krigsfolk spurte ham og sa: Og vi, hvad skal vi gjøre? Og han sa til dem: Press ikke penger ut av nogen ved vold eller ved svik, og la eder nøie med eders lønn!


Men da folket gikk i forventning, og alle tenkte i sitt hjerte på Johannes, om ikke han var Messias,


da svarte Johannes og sa til alle: Jeg døper eder med vann; men den kommer som er sterkere enn jeg, han hvis skorem jeg ikke er verdig til å løse; han skal døpe eder med den Hellige Ånd og ild;


han har sin kasteskovl i sin hånd, og han skal rense sin låve og samle hveten i sin lade, men agnene skal han brenne op med uslukkelig ild.


Også mange andre formaninger gav han folket, og forkynte dem evangeliet.


Men fjerdingsfyrsten Herodes, som blev refset av ham for sin brorkone Herodias' skyld, og for alt det onde Herodes hadde gjort,


han la også dette til alt det andre, at han kastet Johannes i fengsel.


Men det skjedde da alt folket lot sig døpe, og Jesus var blitt døpt og bad, da åpnet himmelen sig,


og den Hellige Ånd kom ned over ham i legemlig skikkelse, som en due, og en røst kom fra himmelen: Du er min Sønn, den elskede; i dig har jeg velbehag.


Og Jesus selv var omkring tretti år da han begynte sin gjerning, og han var, efter det folk holdt ham for, sønn av Josef, sønn av Eli,


sønn av Mattat, sønn av Levi, sønn av Melki, sønn av Jannai, sønn av Josef,


sønn av Mattatias, sønn av Amos, sønn av Nahum, sønn av Esli, sønn av Naggai,


sønn av Ma'at, sønn av Mattatias, sønn av Sime'i, sønn av Josek, sønn av Joda,


sønn av Johanan, sønn av Resa, sønn av Serubabel, sønn av Sealtiel, sønn av Neri,


sønn av Melki, sønn av Addi, sønn av Kosam, sønn av Elmadam, sønn av Er,


sønn av Josva, sønn av Elieser, sønn av Jorim, sønn av Mattat, sønn av Levi,


sønn av Simeon, sønn av Juda, sønn av Josef, sønn av Jonam, sønn av Eljakim,


sønn av Melea, sønn av Mana, sønn av Mattata, sønn av Natan, sønn av David,


sønn av Isai, sønn av Obed, sønn av Boas, sønn av Salmon, sønn av Nahson,


sønn av Aminadab, sønn av Ram, sønn av Hesron, sønn av Peres, sønn av Juda,


sønn av Jakob, sønn av Isak, sønn av Abraham, sønn av Tarah, sønn av Nakor,


sønn av Serug, sønn av Re'u, sønn av Peleg, sønn av Eber, sønn av Salah,


sønn av Kenan, sønn av Arpaksad, sønn av Sem, sønn av Noah, sønn av Lamek,


sønn av Metusalah, sønn av Enok, sønn av Jared, sønn av Malalael, sønn av Kenan,


sønn av Enos, sønn av Set, sønn av Adam, Guds sønn.


Men Jesus vendte tilbake fra Jordan, full av den Hellige Ånd, og han blev av Ånden ført om i ørkenen


og i firti dager fristet av djevelen. Og han åt intet i de dager, og da de var til ende, blev han hungrig.


Da sa djevelen til ham: Er du Guds Sønn, da si til denne sten at den skal bli til brød!


Og Jesus svarte ham: Det er skrevet: Mennesket lever ikke av brød alene, men av hvert Guds ord.


Og djevelen førte ham op på et høit fjell og viste ham alle verdens riker i et øieblikk.


Og djevelen sa til ham: Dig vil jeg gi makten over alt dette og disse rikers herlighet; for mig er det overgitt, og jeg gir det til hvem jeg vil;


vil nu du falle ned og tilbede mig, da skal det alt sammen være ditt.


Og Jesus svarte ham og sa: Det er skrevet: Du skal tilbede Herren din Gud, og ham alene skal du tjene.


Og han førte ham til Jerusalem og stilte ham på templets tinde og sa til ham: Er du Guds Sønn, da kast dig ned herfra!


for det er skrevet: Han skal gi sine engler befaling om dig at de skal bevare dig,


og de skal bære dig på hendene, forat du ikke skal støte din fot på nogen sten.


Og Jesus svarte og sa til ham: Det er sagt: Du skal ikke friste Herren din Gud.


Og da djevelen hadde endt all fristelse, vek han fra ham for en tid.


Og Jesus vendte i Åndens kraft tilbake til Galilea, og rykte om ham kom ut over hele landet deromkring.


Og han lærte i deres synagoger, og blev prist av alle.


Og han kom til Nasaret, hvor han var opfostret, og gikk efter sin sedvane på sabbatsdagen inn i synagogen og stod op for å lese for dem.


Og de gav ham profeten Esaias' bok, og da han slo boken op, fant han det sted hvor det var skrevet:


Herrens Ånd er over mig, fordi han salvet mig til å forkynne evangeliet for fattige; han har utsendt mig for å forkynne fanger at de skal få frihet, og blinde at de skal få syn, for å sette undertrykte i frihet,


for å forkynne et velbehagelig år fra Herren.


Og han lukket boken og gav den til tjeneren og satte sig, og alle som var i synagogen, hadde sine øine festet på ham.


Han begynte da med å si til dem: Idag er dette Skriftens ord opfylt for eders ører.


Og alle gav ham vidnesbyrd og undret sig over de livsalige ord som gikk ut av hans munn, og de sa: Er ikke dette Josefs sønn?


Og han sa til dem: I vil visst si til mig dette ordsprog: Læge, læg dig selv! Hvad vi har hørt du gjorde i Kapernaum, gjør det også her på ditt hjemsted!


Men han sa: Sannelig sier jeg eder: Ingen profet blir vel mottatt på sitt hjemsted.


Og i sannhet sier jeg eder: Det var mange enker i Israel i Elias' dager, dengang da himmelen blev lukket for tre år og seks måneder, da det blev en stor hunger over hele landet,


og til ingen av dem blev Elias sendt, men bare til en enke i Sarepta i Sidons land.


Og det var mange spedalske i Israel på profeten Elisas tid, og ingen av dem blev renset, men bare syreren Na'aman.


Og alle i synagogen blev fulle av vrede da de hørte dette,


og de stod op og drev ham ut av byen og førte ham ut på brynet av det fjell som deres by var bygget på, for å styrte ham ned.


Men han gikk midt gjennem flokken og drog bort.


Og han kom ned til Kapernaum, en by i Galilea, og lærte dem på sabbaten,


og de var slått av forundring over hans lære; for hans tale var med myndighet.


Og i synagogen var det en mann som var besatt av en uren ånd, og han ropte med høi røst:


Å, hvad har vi med dig å gjøre, Jesus fra Nasaret? Du er kommet for å ødelegge oss; jeg vet hvem du er, du Guds hellige!


Og Jesus truet den og sa: Ti, og far ut av ham! Og den onde ånd kastet ham ned midt iblandt dem og fór ut av ham uten å skade ham.


Og redsel kom over alle, og de talte med hverandre og sa: Hvad er dette for et ord? for med myndighet og makt byder han de urene ånder, og de farer ut!


Og rykte om ham kom ut til hvert sted i landet deromkring.


Og han stod op og forlot synagogen, og gikk inn i Simons hus. Men Simons svigermor lå i sterk feber, og de bad ham hjelpe henne.


Og han stod over henne og truet feberen, og den forlot henne; og straks stod hun op og tjente dem.


Men da solen gikk ned, kom alle som hadde syke som led av forskjellige sykdommer, og førte dem til ham; og han la sine hender på hver især av dem og helbredet dem.


Også onde ånder fór ut av mange, og de ropte: Du er Guds Sønn! Og han truet dem og tillot dem ikke å tale, fordi de visste at han var Messias.


Men da det var blitt dag, gikk han ut og drog til et øde sted, og folket lette efter ham, og de kom like til ham og holdt på ham, forat han ikke skulde gå fra dem.


Men han sa til dem: Også i de andre byer må jeg forkynne evangeliet om Guds rike; for dertil er jeg utsendt.


Og han forkynte ordet i synagogene i Galilea.


Men det skjedde da folket trengte sig inn på ham og hørte Guds ord, og han stod ved Gennesaret-sjøen,


da så han to båter ligge ved sjøen; men fiskerne var gått ut av dem og skyllet garnene.


Han gikk da ut i en av båtene, som tilhørte Simon, og bad ham legge litt ut fra land; og han satte sig i båten og lærte folket.


Men da han holdt op å tale, sa han til Simon: Legg ut på dypet, og kast eders garn ut til en drett!


Og Simon svarte ham: Mester! vi har strevet hele natten og ikke fått noget; men på ditt ord vil jeg kaste ut garnene.


Og de gjorde så, og fanget en stor mengde fisk; og deres garn revnet.


Og de vinket til sine lagsbrødre i den andre båt, at de skulde komme og ta i med dem; og de kom, og de fylte begge båtene, så de holdt på å synke.


Men da Simon Peter så det, falt han ned for Jesu knær og sa: Herre, gå fra mig! for jeg er en syndig mann.


For redsel kom over ham og alle dem som var med ham, for den fiskedrett som de hadde fått;


likeså Jakob og Johannes, Sebedeus' sønner, som var i lag med Simon. Og Jesus sa til Simon: Frykt ikke! fra nu av skal du fange mennesker.


Da rodde de båtene i land og forlot alt og fulgte ham.


Og det skjedde da han var i en av byene, se, da var det en mann som var full av spedalskhet; og da han så Jesus, falt han ned på sitt ansikt, bad ham og sa: Herre! om du vil, kan du rense mig.


Og Jesus rakte hånden ut, rørte ved ham og sa: Jeg vil; bli ren! Og straks forlot spedalskheten ham.


Og han bød ham at han ikke skulde si det til nogen; men gå og te dig for presten og ofre for din renselse, således som Moses har påbudt, til et vidnesbyrd for dem!


Men ordet om ham kom ennu mere ut, og meget folk kom sammen for å høre og for å bli helbredet for sine sykdommer;


men han drog sig tilbake til øde steder og var der i bønn.


Og det skjedde en av dagene mens han lærte, og der satt fariseere og lovlærere som var kommet fra hver by i Galilea og Judea og fra Jerusalem, og Herrens kraft var hos ham til å helbrede:


se, da kom nogen menn som bar en mann på en seng, han var verkbrudden; og de søkte å få ham inn og legge ham ned foran ham.


Og da de for folketrengselen ikke fant nogen vei til å få ham inn, steg de op på taket og firte ham med sengen ned mellem takstenene midt foran Jesus.


Og da han så deres tro, sa han: Menneske! dine synder er dig forlatt.


Da begynte de skriftlærde og fariseerne å tenke så: Hvem er denne mann, som taler bespottelser? Hvem kan forlate synder uten Gud alene?


Men da Jesus merket deres tanker, svarte han og sa til dem: Hvad er det I tenker i eders hjerter?


Hvad er lettest, enten å si: Dine synder er dig forlatt, eller å si: Stå op og gå?


Men forat I skal vite at Menneskesønnen har makt på jorden til å forlate synder - så sa han til den verkbrudne: Jeg sier dig: Stå op og ta din seng og gå hjem til ditt hus!


Og straks stod han op for deres øine og tok det han lå på, og gikk hjem til sitt hus og priste Gud.


Da kom det forferdelse over dem alle, og de priste Gud, og de blev fulle av frykt og sa: Idag har vi sett utrolige ting!


Derefter gikk han ut, og han så en tolder ved navn Levi sitte på tollboden; og han sa til ham: Følg mig!


Og han forlot alt og stod op og fulgte ham.


Og Levi gjorde et stort gjestebud for ham i sitt hus, og der var en stor mengde toldere og andre som satt til bords med dem.


Og fariseerne og deres skriftlærde knurret mot hans disipler og sa: Hvorfor eter og drikker I med toldere og syndere?


Og Jesus svarte og sa til dem: De friske trenger ikke til læge, men de som har ondt;


jeg er ikke kommet for å kalle rettferdige, men syndere til omvendelse.


De sa til ham: Johannes' disipler holder jevnlig faste og bønn, og fariseernes disipler likeså; men dine eter og drikker.


Men Jesus sa til dem: Kan I vel få brudesvennene til å faste så lenge brudgommen er hos dem?


Men de dager skal komme da brudgommen blir tatt fra dem; da skal de faste, i de dager.


Han sa også en lignelse til dem: Ingen river en lapp av et nytt klædebon og setter den på et gammelt; ellers river han det nye i sønder, og lappen av det nye passer ikke til det gamle.


Og ingen fyller ny vin i gamle skinnsekker; ellers vil den nye vin sprenge sekkene, og den selv spilles og sekkene ødelegges;


men ny vin skal fylles i nye skinnsekker.


Og ingen som har drukket gammel vin, har lyst på ny; han sier: den gamle er god.


Det skjedde på den næst-første sabbat at han gikk gjennem en aker, og hans disipler plukket aks og gned dem ut med hendene og åt.


Da sa nogen av fariseerne: Hvorfor gjør I det som det ikke er tillatt å gjøre på sabbaten?


Og Jesus svarte og sa til dem: Har I da ikke lest hvad David gjorde da han var sulten, han selv og de som var med ham,


hvorledes han gikk inn i Guds hus og tok skuebrødene og åt, og gav også dem som var med ham? Og dem har ingen lov til å ete uten prestene alene.


Og han sa til dem: Menneskesønnen er herre også over sabbaten.


Og det skjedde på en annen sabbat at han gikk inn i synagogen og lærte; og der var en mann hvis høire hånd var vissen.


Men de skriftlærde og fariseerne lurte på ham, om han vilde helbrede på sabbaten, forat de kunde finne klagemål imot ham.


Men han visste deres tanker, og han sa til mannen som hadde den visne hånd: Stå op og kom frem! Og han stod op og trådte frem.


Da sa Jesus til dem: Jeg spør eder om det er tillatt på sabbaten å gjøre godt eller å gjøre ondt, å berge liv eller å spille det?


Og han så omkring på dem alle og sa til ham: Rekk din hånd ut! Og han gjorde så, og hans hånd blev frisk igjen.


Men de blev rent rasende, og talte med hverandre om hvad de skulde gjøre med Jesus.


Og det skjedde i de dager at han gikk op i fjellet for å bede, og han var der hele natten i bønn til Gud.


Og da det blev dag, kalte han sine disipler til sig, og han valgte sig ut tolv av dem og gav dem navnet apostler:


Simon, som han også gav navnet Peter, og hans bror Andreas, og Jakob og Johannes og Filip og Bartolomeus


og Matteus og Tomas og Jakob, Alfeus' sønn, og Simon, som kaltes ivreren,


og Judas, Jakobs sønn, og Judas Iskariot, som blev forræder.


Og han gikk ned med dem, og han blev stående på en slette, og med ham en stor flokk av hans disipler og en stor mengde folk fra hele Judea og Jerusalem og fra havkanten ved Tyrus og Sidon,


som var kommet for å høre ham og for å bli lægt for sine sykdommer; og de som var plaget av urene ånder, blev helbredet.


Og alt folket søkte å få røre ved ham; for en kraft gikk ut fra ham og helbredet alle.


Og han løftet sine øine på sine disipler og sa: Salige er I fattige; for Guds rike er eders.


Salige er I som nu hungrer; for I skal mettes. Salige er I som nu gråter; for I skal le.


Salige er I når menneskene hater eder, og når de ikke vil vite av eder, og spotter eder og kaster eders navn fra sig som noget ondt, for Menneskesønnens skyld.


Gled eder på den dag og spring av fryd! for se, eders lønn er stor i himmelen; for på samme vis gjorde deres fedre med profetene.


Men ve eder, I rike! for I har allerede fått eders trøst.


Ve eder, I som nu er mette! for I skal hungre. Ve eder, I som nu ler! for I skal sørge og gråte.


Ve eder når alle mennesker taler vel om eder! for på samme vis gjorde deres fedre med de falske profeter.


Men til eder som hører, sier jeg: Elsk eders fiender, gjør vel imot dem som hater eder,


velsign dem som forbanner eder, bed for dem som taler ille om eder!


Når en slår dig på det ene kinn, så by og det andre frem, og når en tar din kappe fra dig, da nekt ham heller ikke kjortelen!


Gi hver den som ber dig, og om en tar fra dig det som ditt er, da krev det ikke igjen!


Og som I vil at menneskene skal gjøre imot eder, så skal og I gjøre imot dem.


Og om I elsker dem som elsker eder, hvad er det å takke eder for? Også syndere elsker jo dem som dem elsker.


Og om I gjør vel imot dem som gjør vel imot eder, hvad er det å takke eder for? Også syndere gjør det samme.


Og om I låner til dem som I håper å få igjen av, hvad er det å takke eder for? Også syndere låner til syndere for å få like igjen.


Men elsk eders fiender, og gjør vel og lån uten å vente noget igjen! så skal eders lønn være stor, og I skal være den Høiestes barn; for han er god mot de utakknemlige og onde.


Vær barmhjertige, likesom eders Fader er barmhjertig,


og døm ikke, så skal I ikke dømmes, og fordøm ikke, så skal I ikke fordømmes; forlat, så skal eder forlates;


gi, så skal eder gis! et godt, stoppet, rystet, overfylt mål skal gis eder i fanget; for med det samme mål som I måler med, skal eder måles igjen.


Han sa også en lignelse til dem: Kan en blind lede en blind? kommer de ikke begge til å falle i grøften?


En disippel er ikke over sin mester, men enhver som er full-lært, blir som sin mester.


Og hvorfor ser du splinten i din brors øie, men bjelken i ditt eget øie blir du ikke var?


Hvorledes kan du si til din bror: Bror! la mig dra ut splinten som er i ditt øie, du som ikke ser bjelken i ditt eget øie? Du hykler! dra først bjelken ut av ditt eget øie, så kan du se å dra ut splinten som er i din brors øie!


For det er ikke noget godt tre som bærer dårlig frukt, og heller ikke noget dårlig tre som bærer god frukt.


For hvert tre kjennes på sin frukt; en sanker jo ikke fiken av tornebusker, og en plukker ikke vindruer av tornekratt.


Et godt menneske bærer det gode frem av sitt hjertes gode forråd, og et ondt menneske bærer det onde frem av sitt onde forråd; for hvad hjertet flyter over av, det taler hans munn.


Men hvorfor kaller I mig Herre, Herre, og gjør ikke det jeg sier?


Hver den som kommer til mig og hører mine ord og gjør efter dem - hvem han er lik, vil jeg vise eder.


Han er lik et menneske som skulde bygge et hus, og som gravde dypt ned og la grunnvollen på fjell; og da det blev flom, brøt strømmen imot det hus, og den var ikke i stand til å rokke det, fordi det var godt bygget.


Men den som hører og ikke gjør derefter, han er lik et menneske som bygget sitt hus på bare jorden uten grunnvoll; og strømmen brøt imot det, og det falt straks, og det blev et stort fall da det hus falt.


Da han hadde fullendt sin tale for folkets ører, gikk han inn i Kapernaum.


Og en høvedsmann hadde en tjener som var syk og nær ved å dø, og han var ham meget kjær.


Da han nu hørte om Jesus, sendte han nogen av jødenes eldste til ham og bad ham at han vilde komme og helbrede hans tjener.


De kom da til Jesus, og bad ham inderlig og sa: Han er vel verd at du gjør dette for ham;


for han elsker vårt folk, og det er han som har bygget synagogen for oss.


Jesus gikk da med dem. Men da han ikke hadde langt igjen til huset, sendte høvedsmannen nogen venner til ham og lot si: Herre, umak dig ikke! for jeg er for ringe til at du skal gå inn under mitt tak;


derfor aktet jeg mig heller ikke verdig til å gå til dig; men si et ord, så blir min dreng helbredet!


Men da Jesus hørte dette, undret han sig over ham, og han vendte sig om og sa til folket som fulgte ham: Jeg sier eder: Ikke engang i Israel har jeg funnet så stor en tro.


Og da de som var utsendt, kom hjem igjen, fant de den syke tjener aldeles frisk.


Dagen derefter skjedde det at han drog til en by som heter Nain, og mange av hans disipler gikk med ham, og meget folk.


Da han nu kom nær til byens port, se, da blev en død båret ut, som var sin mors eneste sønn, og hun var enke, og meget folk fra byen var med henne.


Og da Herren så henne, ynkedes han inderlig over henne og sa til henne: Gråt ikke!


Og han trådte til og rørte ved båren, og de som bar den, stod stille, og han sa: Du unge mann! jeg sier dig: Stå op!


Og den døde reiste sig op og begynte å tale; og han gav ham til hans mor.


Da kom det frykt over dem alle, og de priste Gud og sa: En stor profet er opreist blandt oss, og Gud har gjestet sitt folk.


Og dette ord kom ut om ham i hele Judea og i hele landet deromkring.


Og Johannes' disipler fortalte ham om alt dette. Da kalte Johannes to av sine disipler til sig,


og sendte dem til Herren og lot si: Er du den som skal komme, eller skal vi vente en annen?


Mennene kom da til ham og sa: Døperen Johannes har sendt oss til dig og lar si: Er du den som skal komme, eller skal vi vente en annen?


I den samme stund helbredet han mange for sykdommer og plager og onde ånder, og mange blinde gav han synet.


Og Jesus svarte og sa til dem: Gå bort og fortell Johannes det som I har sett og hørt: blinde ser, halte går, spedalske renses, døve hører, døde står op, og evangeliet forkynnes for fattige;


Da nu sendebudene fra Johannes var gått bort, begynte han å tale til folket om Johannes: Hvorfor var det I gikk ut i ørkenen? for å se et rør som svaier for vinden?


Eller hvorfor var det I gikk der ut? for å se et menneske klædd i fine klær? Se, de som går prektig klædd og lever i vellevnet, er i kongenes saler.


Jeg sier eder: Større profet enn Johannes er ingen blandt dem som er født av kvinner; men den minste i Guds rike er større enn han.


Og alt folket som hørte ham, og tolderne, de gav Gud rett og lot sig døpe med Johannes' dåp;


men fariseerne og de lovkyndige gjorde Guds råd til intet for sig og lot sig ikke døpe av ham.


Hvem skal jeg da ligne denne slekts mennesker med, og hvem er de like?


De ligner små barn som sitter på torvet og roper til hverandre og sier: Vi blåste på fløite for eder, og I vilde ikke danse, vi sang sørgesanger, og I vilde ikke gråte.


For døperen Johannes er kommet; han hverken åt brød eller drakk vin, og I sier: Han er besatt!


Menneskesønnen er kommet; han eter og drikker, og I sier: Se, for en storeter og vindrikker, tolderes og synderes venn!


Og visdommen er rettferdiggjort av alle sine barn.


Men en av fariseerne bad ham at han vilde ete hos ham; og han gikk inn i fariseerens hus og satte sig til bords.


Og se, det var en kvinne der i byen, som var en synderinne, og da hun fikk vite at han satt til bords i fariseerens hus, kom hun med en alabaster-krukke med salve


og stod bak ved hans føtter og gråt, og begynte å væte hans føtter med sine tårer og tørket dem med sitt hår og kysset hans føtter og salvet dem med salven.


Men da fariseeren som hadde innbudt ham, så det, sa han ved sig selv: Var denne mann en profet, da visste han hvem og hvordan denne kvinne er som rører ved ham, at hun er en synderinne.


Og Jesus svarte og sa til ham: Simon! jeg har noget å si dig. Han sier: Mester, si frem!


En som lånte ut penger, hadde to skyldnere; den ene skyldte ham fem hundre penninger, og den andre femti;


da de ikke hadde noget å betale med, eftergav han dem begge gjelden. Hvem av dem vil da elske ham mest?


Simon svarte: Jeg tenker: Den han eftergav mest. Da sa han til ham: Du dømte rett.


Og han vendte sig mot kvinnen og sa til Simon: Ser du denne kvinne? Jeg kom inn i ditt hus, du gav mig ikke vann til mine føtter, men hun vætte mine føtter med sine tårer og tørket dem med sitt hår;


du gav mig ikke noget kyss, men hun holdt ikke op å kysse mine føtter fra den stund jeg kom inn;


du salvet ikke mitt hode med olje, men hun salvet mine føtter med salve.


Derfor sier jeg dig: Hennes mange synder er henne forlatt, for hun elsket meget; men den som lite forlates, elsker lite.


Og han sa til henne: Dine synder er dig forlatt.


Da begynte de som satt til bords med ham, å si ved sig selv: Hvem er denne mann, som endog forlater synder?


Men han sa til kvinnen: Din tro har frelst dig; gå bort i fred!


Og det skjedde derefter at han drog omkring fra by til by og fra landsby til landsby og forkynte evangeliet om Guds rike, og de tolv var med ham,


og likeså nogen kvinner som var helbredet for onde ånder og sykdommer: Maria med tilnavnet Magdalena, som syv onde ånder var faret ut av,


og Johanna, som var gift med Kuzas, Herodes' foged, og Susanna og mange andre, som tjente dem med det de eide.


Da nu meget folk strømmet sammen, og de som bodde omkring i byene, drog ut til ham, sa han i en lignelse:


En såmann gikk ut for å så sin sæd, og da han sådde, falt noget ved veien; og det blev trådt ned, og himmelens fugler åt det op.


Og noget falt på stengrunn; og da det var vokset op, visnet det, fordi det ikke hadde væte.


Og noget falt midt iblandt torner; og tornene vokste op med og kvalte det.


Og noget falt i god jord; og det vokste op og bar frukt i hundre fold. Da han sa dette, ropte han: Den som har ører å høre med, han høre!


Men hans disipler spurte ham hvad denne lignelse skulde bety.


Han sa da: Eder er det gitt å få vite Guds rikes hemmeligheter; men de andre gis det i lignelser, forat de skal se og dog ikke se, og høre og dog ikke forstå.


Men dette er lignelsen: Sæden er Guds ord.


De ved veien er de som hører det; så kommer djevelen og tar ordet bort fra deres hjerte, forat de ikke skal tro og bli frelst.


De på stengrunn er de som tar imot ordet med glede når de hører det; men de har ikke rot; de tror til en tid, og i prøvelsens stund faller de fra.


Det som falt iblandt torner, det er de som hører, og mens de vandrer under bekymringer og rikdom og livets lyst, kveles de, og bærer ikke fullmoden frukt.


Men det i den gode jord, det er de som hører ordet og holder det fast i et vakkert og godt hjerte og bærer frukt i tålmodighet.


Men ingen som tender et lys, skjuler det med et kar eller setter det under en seng; han setter det i en stake, forat de som kommer inn, kan se lyset.


For det er ingen ting skjult som ikke skal bli åpenbar, og ingen ting dulgt som ikke skal bli kjent og komme for dagen.


Se derfor til hvorledes I hører! for den som har, ham skal gis, og den som ikke har, fra ham skal endog tas det han tykkes sig å ha.


Men hans mor og hans brødre kom til ham, og de kunde ikke nå frem til ham for folket.


Det blev da meldt ham: Din mor og dine brødre står utenfor og vil gjerne få se dig.


Men han svarte og sa til dem: Min mor og mine brødre er disse som hører Guds ord og gjør efter det.


Og det skjedde en av dagene at han gikk ut i en båt, og hans disipler med ham, og han sa til dem: La oss fare over til hin side av sjøen! Og de la fra land.


Men mens de seilte, sovnet han; og det fór en stormvind ned over sjøen, og båten fyltes, og de var i fare.


Da gikk de til ham og vekket ham op og sa: Mester! mester! vi går under! Men han stod op og truet vinden og bølgene; og de la sig, og det blev blikkstille.


Og han sa til dem: Hvor er eders tro? Men de blev forferdet og undret sig og sa til hverandre: Hvad er da dette for en, som endog byder vindene og vannet, og de er ham lydige?


Og de seilte frem til gergesenernes bygd, som er rett imot Galilea.


Da han var gått i land, møtte det ham en mann fra byen, som var besatt av onde ånder; han hadde ikke hatt klær på sig i lang tid, og han holdt sig ikke i hus, men i gravene.


Da han så Jesus, satte han i et skrik og falt ned for ham og sa med høi røst: Hvad har jeg med dig å gjøre, Jesus, du den høieste Guds Sønn? Jeg ber dig, pin mig ikke!


For han bød den urene ånd fare ut av mannen; i lange tider hadde den revet ham med sig, og han blev bundet med lenker og fotjern og holdt under vakt; og han sønderrev båndene og blev drevet av den onde ånd ut i ørkenene.


Men Jesus spurte ham: Hvad er ditt navn? Han svarte: Legion! For mange onde ånder var faret i ham.


Og de bad ham at han ikke vilde byde dem fare ned i avgrunnen.


Men det var på stedet en stor svinehjord, som gikk og beitet i fellet, og de bad ham at han vilde gi dem lov til å fare inn i dem; og han gav dem lov.


Så fór da de onde ånder ut av mannen og inn i svinene; og hjorden styrtet sig ut over stupet ned i sjøen og druknet.


Men da gjæterne så det som hadde hendt, tok de flukten, og fortalte det i byen og i bygden.


Folk kom da ut for å se hvad som hadde hendt, og de kom til Jesus, og fant mannen som de onde ånder var faret ut av, sittende påklædd og ved sans og samling ved Jesu føtter, og de blev forferdet.


Men de som hadde sett det, fortalte dem hvorledes den besatte var blitt frelst.


Og hele folkemengden i gergesenernes bygd bad ham dra bort fra dem; for det var en stor frykt over dem. Og han gikk i båten og vendte tilbake igjen.


Mannen som de onde ånder var faret ut av, bad om å få være med ham. Men han sendte ham fra sig og sa:


Gå hjem til ditt hus og fortell hvor store ting Gud har gjort imot dig! Og han gikk bort og kunngjorde over hele byen hvor store ting Jesus hadde gjort imot ham.


Men da Jesus kom tilbake, tok folket imot ham; for alle ventet på ham.


Og se, det kom en mann ved navn Jairus, som var forstander for synagogen, og han falt ned for Jesu føtter og bad ham komme inn i hans hus;


for han hadde en eneste datter, omkring tolv år gammel, og hun lå for døden. Da nu Jesus gikk avsted, trengte folket sig inn på ham;


og en kvinne som hadde hatt blodsott i tolv år og hadde kostet på læger alt det hun skulde leve av, og ikke kunnet bli helbredet av nogen,


hun trådte til bakfra og rørte ved det ytterste av hans klædebon, og straks stanset hennes blodsott.


Og Jesus sa: Hvem var det som rørte ved mig? Men da alle nektet, sa Peter og de som var med ham: Mester! Folket trykker og trenger dig jo!


Men Jesus sa: Det var nogen som rørte ved mig; for jeg kjente at en kraft gikk ut fra mig.


Da nu kvinnen så at det ikke var skjult det hun hadde gjort, kom hun skjelvende og falt ned for ham og fortalte ham, så hele folket hørte det, av hvad grunn hun rørte ved ham, og hvorledes hun straks blev helbredet.


Da sa han til henne: Datter! din tro har frelst dig; gå bort i fred!


Mens han ennu taler, kommer en fra synagoge-forstanderen og sier til ham: Din datter er død; umak ikke mesteren!


Men da Jesus hørte det, svarte han ham: Frykt ikke, bare tro, så skal hun bli frelst!


Da han nu kom inn i huset, lot han ingen gå inn med sig uten Peter og Johannes og Jakob og pikens far og mor.


Og alle gråt og jamret sig over henne; men han sa: Gråt ikke! hun er ikke død, hun sover.


Og de lo ham ut; for de visste at hun var død.


Men han tok henne ved hånden og ropte: Pike, stå op!


Da vendte hennes ånd tilbake, og hun stod straks op; og han bød at de skulde gi henne mat.


Og hennes foreldre blev forferdet; men han bød dem at de ikke skulde tale til nogen om det som var skjedd.


Og han kalte de tolv sammen og gav dem makt og myndighet over alle de onde ånder og til å helbrede sykdommer,


og han sendte dem ut for å forkynne Guds rike og helbrede syke.


Og han sa til dem: Ta ikke noget med på veien, hverken stav eller skreppe eller brød eller penger! heller ikke skal I ha to kjortler hver.


Og i det hus I kommer inn i, der skal I bli, og fra det skal I dra videre.


Og hvert sted hvor de ikke tar imot eder, gå ut av den by og ryst støvet av eders føtter til et vidnesbyrd mot dem!


Så gikk de ut og drog omkring fra by til by og forkynte evangeliet og helbredet folk allesteds.


Men fjerdingsfyrsten Herodes fikk høre om alt det som skjedde, og han var i stor tvil, fordi det blev sagt av nogen at Johannes var opstanden fra de døde,


men av andre at Elias hadde vist sig, men av andre igjen at en profet, en av de gamle, var opstanden.


Og Herodes sa: Johannes lot jeg halshugge; men hvem er denne, som jeg hører sådant om? Og han søkte å få se ham.


Og apostlene kom tilbake og fortalte ham alt det de hadde gjort; og han tok dem med sig og drog avsides til en by som heter Betsaida.


Men da folket fikk det å vite, fulgte de efter ham; og han tok imot dem og talte til dem om Guds rike, og helbredet dem som trengte til lægedom.


Men dagen begynte å helle; da gikk de tolv til ham og sa: La folket fare, så de kan gå bort i byene og bygdene heromkring og få herberge og finne føde! for her er vi på et øde sted.


Han sa da til dem: Gi I dem å ete! Men de sa: Vi har ikke mere enn fem brød og to fisker, medmindre vi skulde gå bort og kjøpe mat til alt dette folk.


For det var omkring fem tusen menn. Da sa han til sine disipler: La dem sette sig ned i lag på femti mann!


Og de gjorde så og lot alle sette sig ned.


Da tok han de fem brød og de to fisker, så op mot himmelen og velsignet dem, og han brøt dem og gav dem til disiplene, forat de skulde dele ut til folket.


Og de åt og blev mette alle sammen; og da de tok op de stykker som var blitt tilovers efter dem, blev det tolv kurver.


Og det skjedde engang mens han bad, og disiplene var alene med ham, da spurte han dem og sa: Hvem sier folket at jeg er?


De svarte: Døperen Johannes; andre at du er Elias; andre igjen at en profet, en av de gamle, er opstanden.


Han sa til dem: Men I, hvem sier I at jeg er? Da svarte Peter: Guds Messias.


Men han bød dem strengt at de ikke skulde si dette til nogen,


og han sa: Menneskesønnen skal lide meget og forkastes av de eldste og yppersteprestene og de skriftlærde og slåes ihjel, og opstå på den tredje dag.


Og han sa til alle: Vil nogen komme efter mig, da må han fornekte sig selv og hver dag ta sitt kors op og følge mig.