Men tal du det som sømmer sig for den sunde lære,


at gamle menn skal være edrue, verdige, sindige, sunde i troen, i kjærligheten, i tålmodet;


likeså at gamle kvinner i sin ferd skal te sig som det sømmer sig for hellige, ikke fare med baktalelse, ikke være træler av drikk, men veiledere i det gode,


forat de kan lære de unge kvinner å elske sine menn og sine barn,


å være sindige, rene, huslige, gode, lydige mot sine egne menn, forat Guds ord ikke skal bli spottet!


De unge menn skal du likeledes formane til å være sindige,


idet du i alle måter ter dig selv som et forbillede i gode gjerninger, og i din lære viser renhet, verdighet,


en sund, ulastelig tale, forat motstanderen må gå i sig selv, idet han ikke har noget ondt å si om oss.


Tjenere skal du formane til å være lydige mot sine egne herrer, i alle ting å tekkes dem, ikke å si imot,


ikke å være utro, men vise all god troskap, forat de i alt kan være en pryd for Guds, vår frelsers lære.


For Guds nåde er åpenbaret til frelse for alle mennesker,


idet den optukter oss til å fornekte ugudelighet og de verdslige lyster og leve tuktig og rettferdig og gudfryktig i den nuværende verden,


mens vi venter på det salige håp og åpenbarelsen av den store Guds og vår frelser Jesu Kristi herlighet,


han som gav sig selv for oss for å forløse oss fra all urettferdighet og rense sig selv et eiendomsfolk, nidkjært til gode gjerninger.


Tal dette og forman og irettesett med all myndighet! La ingen ringeakte dig!


Minn dem om å underordne sig under myndigheter og øvrigheter, å være lydige, rede til all god gjerning,


ikke å spotte nogen, ikke å være stridslystne, men milde, og vise all saktmodighet mot alle mennesker.


For også vi var engang uforstandige, ulydige, villfarende, træler av mangehånde begjæringer og lyster, vi levde i ondskap og avind, vi var forhatt og hatet hverandre;


men da Guds, vår frelsers godhet og kjærlighet til menneskene blev åpenbaret,


frelste han oss, ikke for rettferdige gjerningers skyld som vi hadde gjort, men efter sin miskunn, ved badet til gjenfødelse og fornyelse ved den Hellige Ånd,


som han rikelig har utøst over oss ved Jesus Kristus, vår frelser.


forat vi, rettferdiggjort ved hans nåde, efter håpet skulde bli arvinger til det evige liv.


Det er et troverdig ord, og dette vil jeg at du skal innprente, forat de som tror på Gud, må legge vinn på å gjøre gode gjerninger. Dette er godt og nyttig for menneskene;


men dårlige stridsspørsmål og ættetavler og kiv og trette om loven skal du holde dig fra; for de er unyttige og gagnløse.


Et menneske som gir sig av med vranglære, skal du vise fra dig, efterat du har formant ham én gang og én gang til,


for du vet at han er forvendt og synder, dømt av sig selv.


Når jeg sender Artemas eller Tykikus til dig, da gjør dig umak for å komme til mig i Nikopolis; for der har jeg tenkt å bli vinteren over.


Zenas, den lovkyndige, og Apollos skal du med omhu hjelpe på vei, forat intet skal fattes dem.


Også våre må lære å gjøre gode gjerninger, alt efter som det er trang til, forat de ikke skal være uten frukt.


Alle som er hos mig, hilser dig. Hils dem som elsker oss i troen! Nåden være med eder alle!


Paulus, Kristi Jesu fange, og broderen Timoteus - til Filemon, vår kjære venn og medarbeider,


og til Appia, vår søster, og til Arkippus, vår medstrider, og til menigheten i ditt hus:


Jeg takker alltid min Gud når jeg kommer dig i hu i mine bønner,


da jeg hører om din kjærlighet og den tro som du har til den Herre Jesus og til alle de hellige,


forat deres samfund med dig i troen må bli virksomt for Kristus i kjennskapet til alt det gode som er i eder.


For stor glede og trøst fikk jeg ved din kjærlighet, fordi de helliges hjerter er blitt vederkveget ved dig, bror!


Derfor, om jeg enn har megen frimodighet i Kristus til å påbyde dig det som tilbørlig er,


så ber jeg dog heller, for kjærlighetens skyld. Slik som jeg er, den gamle Paulus, men nu også Kristi Jesu fange,


ber jeg dig for min sønn, som jeg har avlet i mine lenker, Onesimus,


som fordum var unyttig for dig, men nu er nyttig for dig og for mig, han som jeg sender tilbake til dig.


Ta du imot ham, det er mitt eget hjerte!


Jeg hadde lyst til å la ham bli her hos mig, forat han i ditt sted kunde tjene mig i mine lenker for evangeliet,


men uten ditt samtykke vilde jeg intet gjøre, forat din godhet ikke skulde være som av tvang, men av fri vilje.


For kan hende han just derfor blev skilt fra dig en stund forat du kunde få ham til evig eie,


ikke lenger som træl, men mere enn en træl, som en elsket bror, især for mig, men hvor meget mere for dig, både i kjødet og i Herren!


Så sant du derfor akter mig for din medbroder, så ta imot ham som mig selv;


og har han gjort dig nogen urett, eller er han dig noget skyldig, da skriv det på min regning.


Jeg, Paulus, skriver med egen hånd: jeg skal betale det - forat jeg ikke skal si dig at du skylder mig endog dig selv.


Ja, bror, la mig ha nytte av dig i Herren! vederkveg mitt hjerte i Kristus!


I tillit til din lydighet skriver jeg til dig, viss på at du vil gjøre endog mere enn jeg sier.


Og gjør dessuten herberge i stand for mig; for jeg håper at jeg ved eders bønner skal bli gitt eder.


Epafras, min medfange i Kristus Jesus, hilser dig;


likeledes Markus, Aristarkus, Demas, Lukas, mine medarbeidere.


Vår Herre Jesu Kristi nåde være med eders ånd!


Efterat Gud fordum hadde talt mange ganger og på mange måter til fedrene ved profetene, så har han i disse siste dager talt til oss ved Sønnen,


som han har satt til arving over alle ting, ved hvem han og har gjort verden,


han som er avglansen av hans herlighet og avbilledet av hans vesen og bærer alle ting ved sin krafts ord, og som derfor, da han hadde gjort renselse for våre synder, satte sig ved Majestetens høire hånd i det høie,


og er blitt så meget større enn englene som han har arvet et herligere navn fremfor dem.


For til hvem av englene har han nogen tid sagt: Du er min sønn, jeg har født dig idag, og atter: Jeg vil være ham en far, og han skal være mig en sønn?


Men når han atter fører den førstefødte inn i verden, sier han: Og alle Guds engler skal tilbede ham.


Og om englene sier han: Han som gjør sine engler til vinder og sine tjenere til ildslue,


men om Sønnen: Din trone, Gud, står i all evighet, og rettvishets kongestav er ditt rikes kongestav;


du elsket rettferd og hatet urett; derfor har, Gud, din Gud salvet dig med gledens olje fremfor dine medbrødre.


Og: Du, Herre, grunnfestet i begynnelsen jorden, og himlene er dine henders verk;


de skal forgå, men du blir, og de skal alle eldes som et klædebon,


og som en kåpe skal du rulle dem sammen, og de skal omskiftes; men du er den samme, og dine år skal ikke få ende.


Men til hvem av englene har han nogen tid sagt: Sett dig ved min høire hånd, til jeg får lagt dine fiender til skammel for dine føtter?


Er de ikke alle tjenende ånder, som sendes ut til tjeneste for deres skyld som skal arve frelse?


Derfor må vi så meget mere gi akt på det vi har hørt, forat vi ikke skal drive bort derfra.


For dersom det ord som var talt ved engler, stod fast, og hver overtredelse og ulydighet fikk sin fortjente lønn,


hvorledes skal da vi undfly om vi ikke akter så stor en frelse? - den som først blev forkynt ved Herren og derefter stadfestet for oss av dem som hadde hørt ham,


idet Gud vidnet med, både ved tegn og under og mangehånde kraftige gjerninger og utdeling av den Hellige Ånd efter sin vilje.


For det var ikke under engler han la den kommende verden, som vi taler om.


Men en har på et sted vidnet så: Hvad er et menneske, at du kommer ham i hu, eller et menneskes sønn, at du akter på ham?


Du gjorde ham lite ringere enn englene; med herlighet og ære kronte du ham, og satte ham over dine henders gjerninger;


alle ting la du under hans føtter. For idet han underla ham alle ting, undtok han intet som ikke er ham underlagt; men nu ser vi ennu ikke at alle ting er ham underlagt;


men den som var gjort lite ringere enn englene, Jesus, ham ser vi, fordi han led døden, kronet med herlighet og ære, forat han ved Guds nåde skulde smake døden for alle.


For det sømmet sig for ham for hvis skyld alle ting er til, og ved hvem alle ting er til, da han førte mange barn til herlighet, gjennem lidelser å fullende deres frelses høvding.


For både den som helliggjør, og de som helliggjøres, er alle av en; derfor skammer han sig ikke ved å kalle dem brødre,


når han sier: Jeg vil kunngjøre ditt navn for mine brødre, midt i menigheten vil jeg lovsynge dig.


Og atter: Jeg vil sette min lit til ham. Og atter: Se, her er jeg og de barn som Gud har gitt mig.


Eftersom da barnene har del i blod og kjød, fikk også han i like måte del deri, forat han ved døden kunde gjøre til intet den som hadde dødens velde, det er djevelen,


og utfri alle dem som av frykt for døden var i trældom all sin livstid.


For engler tar han sig jo ikke av, men Abrahams ætt tar han sig av;


derfor måtte han i alle ting bli sine brødre lik, forat han kunde bli en miskunnelig og trofast yppersteprest for Gud til å gjøre soning for folkets synder.


For derved at han selv har lidt og har vært fristet, kan han komme dem til hjelp som blir fristet.


Derfor, hellige brødre, I som har fått del i et himmelsk kall, gi akt på den apostel og yppersteprest som vi bekjenner, Jesus,


han som var tro mot den som gjorde ham dertil, likesom og Moses var i hele hans hus.


For denne er aktet så meget større ære verd enn Moses, som den som har gjort huset, har større ære enn huset selv.


Hvert hus blir jo gjort av nogen; men den som har gjort alt, er Gud;


og Moses var vel tro i hele hans hus som tjener til å vidne om det som skulde tales,


men Kristus som Sønn over hans hus, og hans hus er vi, såfremt vi holder vår frimodighet og det håp som vi roser oss av, fast inntil enden.


Derfor, som den Hellige Ånd sier: Idag, om I hører hans røst,


da forherd ikke eders hjerter som ved forbitrelsen, på fristelsesdagen i ørkenen,


hvor eders fedre fristet mig ved å sette mig på prøve, enda de så mine gjerninger i firti år;


derfor harmedes jeg på denne slekt og sa: De farer alltid vill i hjertet; men de kjente ikke mine veier,


så jeg svor i min vrede: Sannelig, de skal ikke komme inn til min hvile!


Se til, brødre, at det ikke i nogen av eder er et ondt, vantro hjerte, så han faller fra den levende Gud;


men forman hverandre hver dag, så lenge det heter idag, forat ikke nogen av eder skal forherdes ved syndens svik;


for vi har fått del med Kristus, såfremt vi holder vår første fulle visshet fast inntil enden.


Når det sies: Idag, om I hører hans røst, da forherd ikke eders hjerter som ved forbitrelsen,


hvem var det da vel som hørte den og dog forbitret ham? var det ikke alle de som gikk ut av Egypten ved Moses?


Og hvem var det han harmedes på i firti år? var det ikke på dem som hadde syndet, så deres kropper falt i ørkenen?


Og om hvem var det han svor at de ikke skulde komme inn til hans hvile, uten om dem som ikke hadde villet tro?


Så ser vi da at det var for vantros skyld de ikke kunde komme inn.


La oss derfor ta oss i vare for at nogen av eder skal synes å være blitt liggende efter, da et løfte om å komme inn til hans hvile ennu er forhånden.


For det glade budskap er og forkynt oss, likesom for hine; men ordet som de hørte, blev dem til ingen nytte, fordi det ikke ved troen var smeltet sammen med dem som hørte det.


For vi går inn til hvilen, vi som er kommet til troen, således som han har sagt: Så jeg svor i min vrede: Sannelig, de skal ikke komme inn til min hvile - enda gjerningene var fullført fra verdens grunnvoll blev lagt.


For så har han på et sted sagt om den syvende dag: Og Gud hvilte på den syvende dag fra alle sine gjerninger;


og på dette sted igjen: Sannelig, de skal ikke komme inn til min hvile.


Eftersom det altså står tilbake at nogen skal komme inn til den, og de som først fikk det glade budskap, ikke kom inn for vantros skyld,


så fastsetter han atter en dag: idag, idet han sier ved David så lang tid efter, således som før er sagt: Idag, om I hører hans røst, da forherd ikke eders hjerter.


For hadde Josva ført dem til hvile, da hadde han ikke derefter talt om en annen dag.


Altså står det en sabbatshelg tilbake for Guds folk.


For den som er kommet inn til hans hvile, han har og fått hvile fra sine gjerninger, likesom Gud fra sine.


La oss derfor gjøre oss umak for å komme inn til den hvile, forat ikke nogen skal falle efter samme eksempel på vantro.


For Guds ord er levende og kraftig og skarpere enn noget tveegget sverd og trenger igjennem, inntil det kløver sjel og ånd, ledemot og marg, og dømmer hjertets tanker og råd,


Og ingen skapning er usynlig for hans åsyn, men alt er nakent og bart for hans øine som vi har å gjøre med.


Eftersom vi da har en stor yppersteprest, som er gått gjennem himlene, Jesus, Guds Sønn, så la oss holde fast ved bekjennelsen.


For vi har ikke en yppersteprest som ikke kan ha medynk med våre skrøpeligheter, men en sådan som er blitt prøvd i alt i likhet med oss, dog uten synd.


La oss derfor trede frem med frimodighet for nådens trone, forat vi kan få miskunn og finne nåde til hjelp i rette tid.


For hver yppersteprest tas iblandt mennesker og innsettes for mennesker til tjeneste for Gud, for å frembære både gaver og slaktoffer for synder,


som en som kan bære over med de vankundige og villfarende, fordi han også selv er skrøpelighet underlagt,


og for dens skyld må frembære syndoffer, som for folket, så og for sig selv.


Og ingen tiltar sig selv den ære, men den som kalles av Gud, likesom Aron.


Således tilla da heller ikke Kristus sig den ære å bli yppersteprest, men han som sa til ham: Du er min Sønn, jeg har født dig idag;


likesom han og på et annet sted sier: Du er prest til evig tid efter Melkisedeks vis.


Og han har i sitt kjøds dager med sterkt skrik og tårer frembåret bønner og nødrop til ham som kunde frelse ham fra døden, og han blev bønnhørt for sin gudsfrykt,


og således lærte han, skjønt han var Sønn, lydighet av det han led,


og da han var fullendt, blev han ophav til evig frelse for alle dem som lyder ham,


og blev av Gud kalt yppersteprest efter Melkisedeks vis.


Om dette har vi meget å si, som også er vanskelig å utlegge, eftersom I er blitt trege til å høre.


For skjønt I efter tiden burde være lærere, trenger I atter til at en lærer eder hvad som er de første grunner i Guds ord, og I er blitt sådanne som trenger til melk, ikke fast føde.


For hver den som får melk, er ukyndig i rettferds ord, for han er jo et barn;


men fast føde er for voksne, for dem som ved bruken har sine sanser opøvd til å skille mellem godt og ondt.


La oss derfor gå forbi barnelærdommen om Kristus og skride frem mot det fullkomne, så vi ikke atter legger grunnvollen med omvendelse fra døde gjerninger og tro på Gud,


med lære om dåp og håndspåleggelse, om dødes opstandelse og evig dom


Og dette vil vi gjøre, om Gud gir lov til det.


For det er umulig at de som engang er blitt oplyst og har smakt den himmelske gave og fått del i den Hellige Ånd


og har smakt Guds gode ord og den kommende verdens krefter, og så faller fra, atter kan fornyes til omvendelse,


da de på ny korsfester Guds Sønn for sig og gjør ham til spott.


For den jord som drikker regnet som ofte faller på den, og som bærer gagnlig grøde for dem den dyrkes for, den får velsignelse fra Gud;


men bærer den torner og tistler, da er den uduelig og forbannelse nær, og enden med den er å brennes.


Men om eder, I elskede, er vi visse på det som bedre er, og som hører til frelse, enda vi taler således.


For Gud er ikke urettferdig, så han skulde glemme eders verk og den kjærlighet I har vist mot hans navn, idet I har tjent og ennu tjener de hellige.


Men vi ønsker at enhver av eder må vise den samme iver for den fulle visshet i håpet inntil enden,


forat I ikke skal bli trege, men efterfølge dem som ved tro og tålmod arver løftene.


For da Gud gav Abraham løftet, svor han ved sig selv, eftersom han ingen større hadde å sverge ved, og sa:


Sannelig, jeg vil rikelig velsigne dig og storlig mangfoldiggjøre dig;


og da han således hadde ventet tålmodig, opnådde han det som var lovt.


For mennesker sverger jo ved den større, og eden er dem en ende på all motsigelse, til stadfestelse.


Derfor, da Gud vilde enn mere vise løftets arvinger hvor uryggelig hans vilje var, gikk han imellem med en ed,


forat vi ved to uryggelige ting, hvori Gud umulig kunde lyve, skulde ha en sterk trøst, vi som har tatt vår tilflukt til å gripe det håp som venter oss,


det vi har som et anker for sjelen, et som er trygt og fast og når innenfor forhenget,


hvor Jesus gikk inn som forløper for oss, idet han blev yppersteprest til evig tid efter Melkisedeks vis.


For denne Melkisedek, konge i Salem, den høieste Guds prest, han som gikk Abraham i møte da han vendte tilbake fra sin seier over kongene, og som velsignet ham,


han som Abraham også gav tiende av alt, og som først, når hans navn utlegges, er rettferdighets konge, men dernæst også Salems konge, det er freds konge,


som er uten far, uten mor, uten ættetavle, som hverken har dagers begynnelse eller livs ende, men er gjort lik med Guds Sønn - han blir prest for alltid.


Og se, hvor stor han er, denne som Abraham, patriarken, endog gav tiende av byttet!


Og mens de av Levis barn som får prestedømmet, har et bud om å ta tiende efter loven av folket, det er av sine brødre, skjønt disse er kommet av Abrahams lend,


så har denne, som ikke regner sin ætt fra dem, tatt tiende av Abraham og velsignet ham som hadde løftene.


Men uten all motsigelse er det den ringere som velsignes av den høiere.


Og her er det dødelige mennesker som tar tiende, men der en som har det vidnesbyrd at han lever.


Og om jeg så må si: Ved Abraham er endog Levi, som tar tiende, blitt lagt i tiende;


for han var ennu i sin fars lend dengang da Melkisedek møtte ham.


Var det da fullkommenhet å vinne ved det levittiske prestedømme - for dette var folket bundet til ved loven - hvad trang hadde det da vært til at en annen prest skulde opstå efter Melkisedeks vis og ikke nevnes efter Arons vis?


Omskiftes prestedømmet, da går jo nødvendigvis også en omskiftelse av loven for sig;


for han som dette sies om, hørte til en annen stamme, hvorav ingen har tatt vare på alteret;


det er jo kjent nok at vår Herre er oprunnet av Juda, og til denne stamme har Moses ikke talt noget om prester.


Og enn mere klart er det når det opstår en annen prest efter Melkisedeks vis,


som ikke er blitt det ifølge et kjødelig buds lov, men ifølge et uforgjengelig livs kraft;


for han får det vidnesbyrd: Du er prest til evig tid efter Melkisedeks vis.


For et eldre bud settes ut av kraft, fordi det var svakt og unyttig -


loven førte jo ikke noget frem til fullkommenhet - og et bedre håp føres inn, så vi kan nærme oss til Gud.


Og så visst som det ikke gikk for sig uten ed -


for hine er blitt prester uten ed, men han med ed ved den som sier til ham: Herren svor, og han skal ikke angre det: Du er prest til evig tid efter Melkisedeks vis -


så visst er det en bedre pakt som Jesus er blitt borgsmann for.


Og av hine prester har det vært flere, fordi de ved døden blev hindret fra å holde ved;


men denne har et uforgjengelig prestedømme, fordi han blir til evig tid,


og derfor kan han også fullkommen frelse dem som kommer til Gud ved ham, da han alltid lever til å gå i forbønn for dem.


For en sådan yppersteprest måtte vi og ha, hellig, uskyldig, ren, skilt fra syndere og ophøiet over himlene


en som ikke hver dag trenger til, likesom yppersteprestene, først å frembære offer for sine egne synder, derefter for folkets; for dette gjorde han en gang for alle da han ofret sig selv.


For loven innsetter til yppersteprester mennesker som har skrøpelighet, men edens ord, som kom efter loven, innsetter Sønnen, han som er blitt fullendt for all evighet.


Men en hovedsak ved det som her sies, er dette: Vi har en sådan yppersteprest som satte sig ved høire side av Majestetens trone i himlene,


med prestelig tjeneste i helligdommen, det sanne tabernakel, som Herren har reist, og ikke et menneske.


For hver yppersteprest innsettes jo til å frembære både gaver og slaktoffer, hvorfor det er nødvendig at også denne har noget å frembære.


Var han nu altså på jorden, da var han ikke engang prest, da der er prester som efter loven bærer frem gavene,


de som tjener ved et avbillede og en skygge av det himmelske, efter den forskrift som Moses fikk da han skulde gjøre tabernaklet; for han sier; Se til at du gjør alt efter det billede som blev vist dig på fjellet.


Men nu har han fått en så meget bedre prestetjeneste som det og er en bedre pakt han er mellemmann for, da den er grunnlagt på bedre løfter.


For hadde hin første vært ulastelig, da var det ikke søkt rum for en annen;


det er jo lastende ord han taler til dem når han sier: Se, de dager kommer, sier Herren, da jeg vil oprette en ny pakt med Israels hus og med Judas hus,


ikke efter den pakt som jeg gjorde med deres fedre på den dag da jeg tok dem ved hånden for å føre dem ut av Egyptens land; for de blev ikke i min pakt, og jeg brydde mig ikke om dem, sier Herren.


For dette er den pakt som jeg vil oprette med Israels hus efter hine dager, sier Herren: Jeg vil gi mine lover i deres sinn, og jeg vil skrive dem i deres hjerte, og jeg vil være deres Gud, og de skal være mitt folk,


og de skal ikke lære hver sin landsmann og hver sin bror og si: Kjenn Herren! for de skal alle kjenne mig, fra den minste til den største iblandt dem;


for jeg vil være nådig mot deres urettferdigheter og ikke mere komme deres synder i hu.


Idet han sier: en ny, har han dømt den første å være gammel; men det som blir gammelt og foreldes, er nær ved å bli borte.


Nu hadde vel og den første pakt sine forskrifter for gudstjenesten og sin jordiske helligdom


For der blev laget et telt, det forreste, og i dette var både lysestaken og bordet og skuebrødene: dette kalles det Hellige.


Og bak det annet forheng var det telt som kalles det Aller-helligste,


som hadde et røkoffer-alter av gull og paktens ark, som var klædd rundt om med gull, og i denne var en gullkrukke med manna og Arons stav, som hadde blomstret, og paktens tavler,


og over den herlighetens kjeruber, som skygget over nådestolen; men om disse ting skal vi ikke nu tale stykke for stykke.


Men da nu dette er laget således, går prestene alltid inn i det forreste telt når de utfører sin tjeneste;


men i det annet telt går bare ypperstepresten inn en gang om året, ikke uten blod, som han bærer frem for sig selv og for folkets forseelser,


idet den Hellige Ånd herved gir dette til kjenne at veien til helligdommen ennu ikke er åpenbaret så lenge det forreste telt ennu står,


for dette er et billede inntil den nuværende tid, og svarende til dette bæres det da frem både gaver og slaktoffer,


som dog ikke makter å gjøre den fullkommen efter samvittigheten som tjener Gud, men som bare, sammen med mat og drikke og alle slags tvetninger, er kjødelige forskrifter, pålagt inntil tiden kom til å sette alt i rette skikk.


Men da Kristus kom som yppersteprest for de kommende goder, gikk han gjennem det større og fullkomnere telt, som ikke er gjort med hender, det er: som ikke er av denne skapning,


og ikke med blod av bukker og kalver, men med sitt eget blod, en gang inn i helligdommen og fant en evig forløsning.


For så sant blodet av bukker og okser og asken av en kvige, når den sprenges på de urene, helliger til kjødets renhet,


hvor meget mere skal da Kristi blod, han som ved en evig ånd bar sig selv frem som et ulastelig offer for Gud, rense eders samvittighet fra døde gjerninger til å tjene den levende Gud!


Og derfor er han mellemmann for en ny pakt, forat de kalte skal få den evige arv som var lovt, efterat en død har funnet sted til forløsning fra overtredelsene under den første pakt.


For hvor det er et testament, der er det nødvendig at dens død som har oprettet det, blir godtgjort;


for et testament kommer først til å gjelde efter døden, da det aldri har kraft så lenge den lever som oprettet det.


Derfor er heller ikke den første pakt blitt innvidd uten blod;


for da ethvert bud efter loven var blitt forkynt av Moses for alt folket, tok han blodet av kalvene og bukkene tillikemed vann og skarlagenrød ull og isop og sprengte det både på boken selv og på alt folket, idet han sa:


Dette er den pakts blod som Gud har foreskrevet for eder.


Men også teltet og alle gudstjenestens redskaper oversprengte han i like måte med blod.


Og næsten alt blir efter loven renset med blod, og uten blod blir utgydt, skjer ikke forlatelse.


Det er altså nødvendig at avbilledene av de himmelske ting blir renset ved dette, men de himmelske ting selv ved bedre offer enn disse.


For Kristus gikk ikke inn i en helligdom som var gjort med hender og bare var et billede av den sanne, men inn i selve himmelen, for nu å åpenbares for Guds åsyn for vår skyld,


og heller ikke forat han flere ganger skulde ofre sig selv, således som ypperstepresten hvert år går inn i helligdommen med fremmed blod;


ellers måtte han jo ha lidt flere ganger fra verden blev grunnlagt; men nu er han åpenbaret en gang ved tidenes ende for å bortta synden ved sitt offer.


Og likesom det er menneskenes lodd en gang å dø, og derefter dom,


således skal og Kristus, efter å være ofret en gang for å bortta manges synder, annen gang åpenbare sig, uten synd, til frelse for dem som venter på ham.


For da loven bare har en skygge av de kommende goder, men ikke selve billedet av tingene, så kan den aldri ved de offer som de hvert år alltid på ny bærer frem, gjøre dem fullkomne som kommer frem med dem.


Ellers vilde de jo ha ophørt med å frembære dem, da de ofrende ikke lenger vilde ha synder på samvittigheten når de en gang var renset.


Men ved dem kommer hvert år en minnelse om synder;


for det er umulig at blod av okser og bukker kan bortta synder.


Derfor sier han idet han treder inn i verden: Offer og gave vilde du ikke ha, men et legeme laget du for mig;


brennoffer og syndoffer hadde du ikke lyst til.


Da sa jeg: Se, jeg kommer - i bokrullen er det skrevet om mig - for å gjøre, Gud, din vilje.


Idet han først sier: Offer og gaver og brennoffer og syndoffer vilde du ikke ha og hadde du ikke lyst til - og de bæres dog frem efter loven -


så har han derefter sagt: Se, jeg kommer for å gjøre din vilje. Han tar det første bort for å innsette det annet,


og ved denne vilje er vi helliget ved ofringen av Jesu Kristi legeme en gang for alle.


Og hver prest står daglig og gjør tjeneste og bærer mange ganger frem de samme offer, som dog aldri kan bortta synder;


men han har frembåret ett offer for synder og har derefter for alltid satt sig ved Guds høire hånd,


og nu venter han bare på at hans fiender skal legges til skammel for hans føtter;


for med ett offer har han for alltid gjort dem fullkomne som blir helliget.


Men det vidner og den Hellige Ånd for oss; for efterat han har sagt:


Dette er den pakt som jeg vil oprette med dem efter hine dager, så sier Herren: Jeg vil gi mine lover i deres hjerter, og jeg vil skrive dem i deres sinn,


og deres synder og deres overtredelser vil jeg ikke mere komme i hu.


Men hvor det er forlatelse for dem, der trenges ikke mere noget offer for synd.


Da vi altså, brødre, i Jesu blod har frimodighet til å gå inn i helligdommen,


som han har innvidd oss en ny og levende vei til gjennem forhenget, det er hans kjød,


og da vi har en stor prest over Guds hus,


så la oss trede frem med sanndru hjerte i troens fulle visshet, renset på hjertene fra en ond samvittighet og tvettet på legemet med rent vann;


la oss holde uryggelig fast ved bekjennelsen av vårt håp - for han er trofast som gav løftet -


og la oss gi akt på hverandre, så vi opgløder hverandre til kjærlighet og gode gjerninger,


og ikke forlater vår egen forsamling, som nogen har for skikk, men formaner hverandre, og det så meget mere som I ser dagen nærme sig.


For synder vi med vilje efter å ha lært sannheten å kjenne, da er det ikke mere tilbake noget offer for synder,


men bare en forferdelig gru for dom og en nidkjærhetens brand som skal fortære de gjenstridige.


Har nogen brutt Mose lov, da dør han uten barmhjertighet på to eller tre vidners ord;


hvor meget verre straff tror I da den skal aktes verd som har trådt Guds Sønn under føtter og ringeaktet paktens blod, som han blev helliget ved, og har hånet nådens Ånd?


Vi kjenner jo ham som har sagt: Mig hører hevnen til, jeg vil gjengjelde, og atter: Herren skal dømme sitt folk.


Det er forferdelig å falle i den levende Guds hender.


Men kom i hu de gamle dager, da I, efter å være blitt oplyst, utholdt en stor strid i lidelser,


idet I dels blev til et skuespill ved hån og trengsler, dels led med dem som hadde det således.


For også fangene hadde I medynk med, og fant eder med glede i at eders gods blev røvet, da I visste at I selv hadde en bedre og blivende eiendom.


Kast derfor ikke bort eders frimodighet, som har stor lønn!


For I trenger til tålmod, forat I, når I har gjort Guds vilje, kan opnå det som er lovt.


For ennu er det bare så kort en stund, så kommer han som komme skal, og han skal ikke dryge;


men den rettferdige, ved tro skal han leve, og dersom han unddrager sig, har min sjel ikke lyst til ham.


Men vi er ikke av dem som unddrager sig til fortapelse, vi er av dem som tror til sjelens frelse.


Men tro er full visshet om det som håpes, overbevisning om ting som ikke sees.


For på grunn av den fikk de gamle godt vidnesbyrd.


Ved tro skjønner vi at verden er kommet i stand ved Guds ord, så det som sees, ikke blev til av det synlige.


Ved tro bar Abel frem for Gud et bedre offer enn Kain; ved den fikk han det vidnesbyrd at han var rettferdig, idet Gud vidnet om hans gaver, og ved den taler han ennu efter sin død.


Ved tro blev Enok bortrykket, så han ikke skulde se døden, og han blev ikke funnet, fordi Gud hadde bortrykket ham. For før han blev bortrykket, fikk han det vidnesbyrd at han tektes Gud;


men uten tro er det umulig å tekkes Gud; for den som treder frem for Gud, må tro at han er til, og at han lønner dem som søker ham.


Ved tro bygget Noah, varslet av Gud om det som ennu ikke var sett, i hellig frykt en ark til frelse for sitt hus; ved den fordømte han verden og blev arving til rettferdigheten av tro.


Ved tro var Abraham lydig da han blev kalt, så han drog ut til det sted han skulde få til arv, og han drog ut uten å vite hvorhen han skulde komme;


ved tro opholdt han sig som utlending i det lovede land som i et fremmed land, idet han bodde i telt sammen med Isak og Jakob, medarvingene til det samme løfte;


for han ventet på den stad som har de faste grunnvoller, og som Gud er byggmester og skaper til.


Ved tro fikk også Sara kraft til å grunnlegge en ætt, og det til tross for sin alder, da hun aktet ham trofast som gav løftet;


derfor blev det også av en, og det en utlevd, avlet så mange som himmelens stjerner og som sanden ved havets strand, som ingen kan telle.


I tro døde alle disse uten at de hadde opnådd det som var lovt; men de så det langt borte og hilste det og bekjente at de var fremmede og utlendinger på jorden.


For de som sier slikt, gir derved til kjenne at de søker et fedreland;


og dersom de hadde tenkt på det som de var kommet fra, da hadde de jo hatt tid til å vende tilbake;


men nu stunder de efter et bedre, det er et himmelsk; derfor skammer Gud sig ikke ved dem, ved å kalles deres Gud; for han har gjort en stad ferdig til dem.


Ved tro ofret Abraham Isak dengang han blev fristet; ja, sin enbårne ofret han som hadde fått løftene,


han som det blev sagt til: I Isak skal det nevnes dig en ætt;


for han tenkte at Gud er mektig endog til å opvekke fra de døde, og derfra fikk han ham og likesom tilbake.


Ved tro velsignet Isak Jakob og Esau, med syn på det som skulde komme.


Ved tro velsignet Jakob døende hver og en av Josefs sønner og tilbad, bøiet over knappen på sin stav.


Ved tro talte Josef på sitt siste om Israels barns utgang og gav påbud om sine ben.


Ved tro blev Moses efter sin fødsel skjult i tre måneder av sine foreldre, fordi de så at gutten var fager, og de fryktet ikke for kongens bud.


Ved tro nektet Moses, da han var blitt stor, å kalles Faraos datters sønn,


idet han heller valgte å lide ondt sammen med Guds folk enn å ha en kortvarig nydelse av synden,


og aktet Kristi vanære for en større rikdom enn Egyptens skatter; for han så frem til lønnen.


Ved tro forlot han Egypten, uten å frykte for kongens vrede; for han holdt ut, som om han så den usynlige.


Ved tro holdt han påsken med blodsprengningen, forat ikke ødeleggeren skulde røre deres førstefødte.


Ved tro gikk de gjennem det Røde Hav som over tørt land; men da egypterne prøvde på det, druknet de.


Ved tro falt Jerikos murer, da de hadde gått omkring dem i syv dager.


Ved tro undgikk skjøgen Rahab å gå til grunne med de vantro, da hun hadde tatt imot speiderne med fred.


Og hvorfor taler jeg lenger? Tiden vilde bli mig for kort om jeg skulde fortelle om Gideon og Barak og Samson og Jefta, om David og Samuel og profetene,


som ved tro seiret over kongeriker, håndhevde rettferdighet, fikk løfter opfylt, stoppet gapet på løver,


slukket ilds kraft, slapp fra sverds egg, fikk styrke igjen efter sykdom, blev veldige i krig, fikk fienders hærer til å vike;


kvinner fikk sine døde igjen ved opstandelse; andre blev utspent til pinsel og vilde ikke ta imot utløsning, forat de kunde få del i en bedre opstandelse;


andre fikk lide spott og hudstrykning, ja bånd og fengsel;


de blev stenet, gjennemsaget, fristet; de døde for sverd; de flakket omkring i fåreskinn, i gjeteskinn, de led mangel, trengsel, hård medferd


- verden var dem ikke verd - de vanket om i utørkener og fjell og huler og jordkløfter.


Og enda alle disse fikk vidnesbyrd for sin tro, opnådde de ikke det som var lovt,


fordi Gud forut hadde utsett noget bedre for oss, så de ikke skulde nå fullendelsen uten oss.


Derfor, la og oss, da vi har så stor en sky av vidner omkring oss, avlegge alt som tynger, og synden som henger så fast ved oss, og med tålmodighet løpe i den kamp som er oss foresatt,


idet vi ser på troens ophavsmann og fullender, Jesus, han som for den glede som ventet ham, led tålmodig korset, uten å akte vanæren, og nu sitter på høire side av Guds trone.


Ja, gi akt på ham som tålmodig har lidt en slik motsigelse av syndere, så I ikke skal gå trett og bli motløse i eders sjeler!


Ennu har I ikke gjort motstand like til blodet i eders kamp mot synden,


og I har glemt den formaning som taler til eder som til barn: Min sønn! akt ikke Herrens tukt ringe, og bli ikke motløs når du refses av ham;


for den Herren elsker, den tukter han, og han hudstryker hver sønn som han tar sig av.


Det er for tuktens skyld at I tåler lidelser; Gud gjør med eder som med sønner. For hvem er den sønn som hans far ikke tukter?


Men er I uten tukt, som alle har fått sin del av, da er I uekte barn, og ikke sønner.


Dessuten: våre kjødelige fedre hadde vi til optuktere, og vi hadde ærefrykt for dem; skal vi da ikke meget mere være lydige mot åndenes Fader, så vi får leve?


For hine tuktet oss for nogen få dager efter sitt tykke, men han tukter til vårt gagn, forat vi skal få del i hans hellighet.


All tukt synes vel, mens den står på, ikke å være til glede, men til sorg; men siden gir den dem som derved er blitt opøvd, rettferdighets salige frukt.


Derfor, rett de hengende hender og de maktløse knær,


og gjør rette stier for eders føtter, forat ikke det halte skal komme rent i ulag, men heller må bli helbredet!


Jag efter fred med alle og efter helliggjørelse; for uten helliggjørelse skal ingen se Herren.


Og gi akt på at ikke nogen viker tilbake fra Guds nåde, at ikke nogen bitter rot skal vokse op og volde men, og mange bli smittet ved den,


at ikke nogen er en horkarl eller en vanhellig som Esau, som for en eneste rett mat solgte sin førstefødselsrett.


I vet jo at han og senere, da han vilde arve velsignelsen, blev avvist - for han fant ikke rum for bot - enda han søkte den med tårer.


For I er ikke kommet til et fjell som en kan ta på med hender, og til brennende ild og til skodde og mørke og uvær,


og til basunlyd og røst av ord, slik at de som hørte den, bad at der ikke måtte tales mere til dem;


for de kunde ikke bære dette bud: Om det så bare er et dyr som rører ved fjellet, skal det stenes,


og så fryktelig var synet at Moses sa: Jeg er forferdet og skjelver.


Men I er kommet til Sions berg og den levende Guds stad, det himmelske Jerusalem, og til englenes mange tusener,


til høitidsskaren og menigheten av de førstefødte, som er opskrevet i himlene, og til dommeren, som er alles Gud, og til de fullendte rettferdiges ånder,


og til Jesus, mellemmann for en ny pakt, og til oversprengningens blod, som taler bedre enn Abels.


Se til at I ikke avviser ham som taler! For slapp ikke hine fri, de som avviste ham som talte på jorden, hvor meget mindre skal da vi slippe om vi vender oss bort fra ham som taler fra himmelen!


Hans røst rystet dengang jorden; men nu har han lovt og sagt: Ennu en gang vil jeg ryste ikke bare jorden, men også himmelen.


Men det ord: Ennu en gang, gir til kjenne en omskiftelse av de ting som rystes, fordi de er skapt, så de ting som ikke rystes, skal bli ved.


Derfor, da vi får et rike som ikke kan rystes, så la oss være takknemlige og derved tjene Gud til hans velbehag, med blygsel og frykt!


For vår Gud er en fortærende ild.


La broderkjærligheten bli ved!


Glem ikke gjestfrihet! for ved den har nogen uten å vite det hatt engler til gjester.


Kom fangene i hu som deres medfanger, dem som lider ondt, siden I og selv er i legemet!


Ekteskapet være i akt og ære hos alle, og ektesengen usmittet! for horkarler og ekteskapsbrytere skal Gud dømme.


Eders ferd være uten pengekjærhet, så I nøies med det I har; for han har sagt: Jeg vil ingenlunde slippe dig og ingenlunde forlate dig,


så vi kan si med fritt mot: Herren er min hjelper, jeg vil ikke frykte; hvad kan et menneske gjøre mig?


Kom i hu eders veiledere, som har talt Guds ord til eder! gi akt på utgangen av deres ferd, og efterfølg så deres tro!


Jesus Kristus er igår og idag den samme, ja til evig tid.


La eder ikke føre på avveie ved mange forskjellige og fremmede lærdommer! for det er godt at hjertet blir styrket ved nåden, ikke ved mat, som ikke har gagnet dem som gav sig av dermed.


Vi har et alter som de ikke har rett til å ete av de som tjener ved teltet;


for de dyr hvis blod bæres inn i helligdommen ved ypperstepresten til å sone for synd, deres kropper brennes op utenfor leiren;


derfor led også Jesus utenfor porten, forat han ved sitt eget blod kunde hellige folket.


La oss da gå ut til ham utenfor leiren og bære hans vanære!


for vi har ikke her en blivende stad, men søker den kommende.


La oss da ved ham alltid frembære lovoffer for Gud, det er: frukt av leber som lover hans navn!


Men glem ikke å gjøre godt og å dele med andre! for slike offer tekkes Gud.


Lyd eders veiledere og rett eder efter dem! for de våker over eders sjeler som de som skal gjøre regnskap, så de kan gjøre det med glede og ikke sukkende; for det er eder ikke til gagn.


Bed for oss! for vi trøster oss til at vi har en god samvittighet, og vil gjerne fare rett frem i alle stykker.


Og jeg ber eder dess mere å gjøre dette forat jeg dess snarere må bli gitt eder tilbake.


Men fredens Gud, som i kraft av en evig pakts blod førte fårenes store hyrde, vår Herre Jesus, op fra de døde,


han gjøre eder fullt dyktige i all god gjerning, så I kan gjøre hans vilje, idet han virker i eder det som tekkes ham, ved Jesus Kristus; ham være æren i all evighet! Amen.


Jeg ber eder, brødre, ta dette formaningens ord vel op; for jeg har skrevet til eder i korthet.


Vit at vår bror Timoteus er gitt fri; sammen med ham vil jeg se eder, om han kommer snart.


Hils alle eders veiledere og alle de hellige! De fra Italia hilser eder.


Nåden være med eder alle!


Jakob, Guds og den Herre Jesu Kristi tjener, hilser de tolv stammer som er spredt omkring i landene.


Akt det for bare glede, mine brødre, når I kommer i allehånde fristelser,


da I vet at prøvelsen av eders tro virker tålmodighet;


men tålmodigheten må føre til fullkommen gjerning, forat I kan være fullkomne og hele og ikke mangle noget.


Men dersom nogen av eder mangler visdom, da bede han Gud, han som gir alle villig og uten onde ord, og den skal gis ham.


Men han bede i tro, uten å tvile; for den som tviler, ligner havsbølgen, som drives og kastes av vinden.


For ikke må det menneske tro at han skal få noget av Herren,


slik en tvesinnet mann, ustø på alle sine veier.


Men den ringe bror rose sig av sin høihet,


og den rike av sin ringhet; for han skal forgå som blomst på gress;


solen gikk op med sin brand og tørket gresset bort, og blomsten på det falt av, og dets fagre skikkelse blev ødelagt; således skal og den rike visne bort på sine veier.


Salig er den mann som holder ut i fristelse; for når han har stått sin prøve, skal han få livsens krone, som Gud har lovt dem som elsker ham.


Ingen si når han fristes: Jeg fristes av Gud. For Gud fristes ikke av det onde, og selv frister han ingen.


Men hver fristes idet han drages og lokkes av sin egen lyst;


derefter, når lysten har undfanget, føder den synd; men når synden er blitt fullmoden, føder den død.


Far ikke vill, mine elskede brødre!


All god gave og all fullkommen gave kommer ovenfra, fra lysenes Fader, hos hvem det ikke er forandring eller skiftende skygge.


Efter sin vilje har han født oss ved sannhets ord, forat vi skal være en førstegrøde av hans skapninger.


I vet det jo, mine elskede brødre! Men hvert menneske være snar til å høre, sen til å tale, sen til vrede;


for manns vrede virker ikke det som er rett for Gud.


Avlegg derfor all urenhet og all levning av ondskap, og ta med saktmodighet imot det ord som er innplantet i eder, og som er mektig til å frelse eders sjeler!


Men vær ordets gjørere, og ikke bare dets hørere, idet I dårer eder selv.


For dersom en er ordets hører og ikke dets gjører, da ligner han en mann som ser på sitt naturlige åsyn i et speil:


han så på sig selv og gikk bort, og glemte straks hvordan han så ut.


Men den som skuer inn i frihetens fullkomne lov og holder ved med det, så han ikke blir en glemsom hører, men gjerningens gjører, han skal være salig i sin gjerning.


Dersom en mener at han er en gudsdyrker, og ikke holder sin tunge i tømme, men dårer sitt eget hjerte, hans gudsdyrkelse er forgjeves.


En ren og usmittet gudsdyrkelse for Gud og Faderen er dette: å se til farløse og enker i deres trengsel, å holde sig selv uplettet av verden.


Mine brødre! la ikke eders tro på vår Herre Jesus Kristus, den herliggjorte, være forenet med at I gjør forskjell på folk!


For om det kommer en mann inn i eders forsamling med gullring på fingeren, i skinnende klædning, og det også kommer en fattigmann inn i skitten klædning,


og I ser på ham som bærer den skinnende klædning, og sier: Sett du dig her på en god plass! og sier til den fattige: Stå du der, eller sett dig her nede ved min fotskammel! -


gjør I da ikke forskjell hos eder selv og er blitt dommere med onde tanker?


Hør dog, mine elskede brødre: Har ikke Gud utvalgt dem som er fattige på verdens gods, til å være rike i troen og arvinger til det rike han har lovt dem som elsker ham?


Men I har vanæret den fattige. Er det ikke de rike som underkuer eder, og som drar eder for domstolene?


Er det ikke de som spotter det gode navn I er nevnt med?


Visselig, dersom I opfyller den kongelige lov efter Skriften: Du skal elske din næste som dig selv, da gjør I vel;


men gjør I forskjell på folk, da gjør I synd, og loven refser eder som lovbrytere.


For enhver som holder hele loven, men snubler i én ting, han er blitt skyldig i alle.


For han som sa: Du skal ikke drive hor, han sa også: Du skal ikke slå ihjel. Om du da ikke driver hor, men slår ihjel, da er du blitt lovbryter.


Tal så og gjør så som de som skal dømmes efter frihetens lov!


For dommen skal være ubarmhjertlg mot den som ikke har gjort barmhjertighet; men barmhjertighet roser sig mot dommen.


Hvad nytter det, mine brødre, om en sier at han har tro, når han ikke har gjerninger? Kan vel troen frelse ham?


Om en bror eller søster er naken og fattes føde for dagen,


og nogen av eder sier til dem: Gå bort i fred, varm eder og mett eder! men I ikke gir dem det som legemet trenger, hvad nytter det?


Således og med troen: har den ikke gjerninger, er den død i sig selv.


Men en kan si: Du har tro, og jeg har gjerninger. Vis mig din tro uten gjerninger, og jeg vil vise dig min tro av mine gjerninger!


Du tror at Gud er én; du gjør vel; djevlene tror det også og skjelver.


Og vil du vite det, du dårlige menneske, at troen uten gjerninger er unyttig?


Abraham, vår far, blev ikke han rettferdiggjort ved gjerninger, da han ofret sin sønn Isak på alteret?


Du ser at troen virket sammen med hans gjerninger, og at troen blev fullkommen ved gjerningene,


og Skriften blev opfylt, som sier: Abraham trodde Gud, og det blev regnet ham til rettferdighet, og han blev kalt Guds venn.


I ser at mennesket blir rettferdiggjort ved gjerninger, og ikke ved tro alene.


I like måte Rahab, skjøgen; blev hun ikke rettferdiggjort ved gjerninger, da hun tok imot utsendingene og slapp dem ut en annen vei?


For likesom legemet er dødt uten ånd, så er og troen død uten gjerninger.


Mine brødre! ikke mange av eder bli lærere, eftersom I vet at vi skal få dess tungere dom!


For vi snubler alle sammen i mange ting; den som ikke snubler i tale, han er en fullkommen mann, i stand til også å holde hele legemet i tømme.


Når vi legger bissel i munnen på hestene, forat de skal lyde oss, så styrer vi og hele deres legeme.


Se, også skibene, enda de er så store og drives av sterke vinder, styres dog av et lite ror dit styrmannen vil ha dem.


Så er og tungen et lite lem, og taler dog store ord. Se, en liten ild, hvor stor en skog den setter i brand!


Også tungen er en ild; som en verden av urettferdighet står tungen blandt våre lemmer; den smitter hele legemet og setter livets hjul i brand, og settes selv i brand av helvede.


For all natur, både i dyr og i fugler, både i ormer og i sjødyr, temmes og er blitt temmet av den menneskelige natur;


men tungen kan intet menneske temme, det ustyrlige onde, full av dødelig gift.


Med den velsigner vi Herren og Faderen, og med den forbanner vi menneskene, som er skapt efter Guds billede.


Av samme munn utgår velsignelse og forbannelse. Mine brødre! dette må ikke være så.


Gir vel kilden av samme opkomme søtt og beskt vann?


Kan vel et fikentre, mine brødre, bære oljebær, eller et vintre fiken? Heller ikke kan en salt kilde gi søtt vann.


Hvem er vis og forstandig blandt eder? Han vise ved god ferd sine gjerninger i visdoms saktmodighet!


Men har I besk avind og trettesyke i eders hjerter, da ros eder ikke mot sannheten og lyv ikke mot den!


Denne visdom kommer ikke ovenfra, men er jordisk, sanselig, djevelsk;


for hvor der er avind og trettesyke, der er urede og alt det som ondt er.


Men den visdom som er ovenfra, er først og fremst ren, dernæst fredsommelig, rimelig, eftergivende, full av barmhjertighet og gode frukter, uten tvil, uten skrømt.


Men rettferdighets frukt såes i fred for dem som holder fred.


Hvorfra kommer all ufreden, og hvorfra kommer all striden iblandt eder? Er det ikke av eders lyster, som fører krig i eders lemmer?


I attrår, og har ikke; I slår ihjel og bærer avind, og kan ikke få; I ligger i strid og ufred. I har ikke, fordi I ikke beder;


I beder og får ikke, fordi I beder ille, for å øde det i eders lyster.


I utro! vet I ikke at vennskap med verden er fiendskap mot Gud? Den altså som vil være verdens venn, han blir Guds fiende.


Eller mener I at Skriften taler fåfengt? Med nidkjærhet attrår han den ånd han lot bo i oss, men dess større er den nåde han gir.


Derfor heter det: Gud står de stolte imot, men de ydmyke gir han nåde.


Vær derfor Gud undergitt! Men stå djevelen imot, og han skal fly fra eder;


hold eder nær til Gud, og han skal holde sig nær til eder! Tvett hendene, I syndere, og rens hjertene, I tvesinnede!


Kjenn eders nød og sørg og gråt! Eders latter vende sig til sorg, og gleden til bedrøvelse!


Ydmyk eder for Herren, og han skal ophøie eder!


Baktal ikke hverandre, brødre! Den som baktaler en bror eller dømmer sin bror, han baktaler loven og dømmer loven; men dømmer du loven, da er du ikke lovens gjører, men dens dommer.


Én er lovgiveren og dommeren, han som er mektig til å frelse og til å ødelegge; men du, hvem er du som dømmer din neste?


Og nu, I som sier: Idag eller imorgen vil vi dra til den by og bli der et år og kjøpslå og ha vinning,


I som ikke vet hvad som skal hende imorgen! For hvad er eders liv? I er jo en røk som viser sig en liten stund og så blir borte!


Istedenfor at I skulde si: Om Herren vil, så blir vi i live, og vi skal gjøre dette eller hint.


Men nu roser I eder i eders overmot. All sådan ros er ond.


Den som altså vet å gjøre godt og ikke gjør det, han har synd av det.


Og nu, I rike: Gråt og jamre over eders ulykker, som kommer over eder!


Eders rikdom er råtnet, og eders klær er blitt møllett;


eders gull og sølv er rustet bort, og rusten på det skal være til vidnesbyrd mot eder og ete eders kjød som en ild; I har samlet skatter i de siste dager!


Se, den lønn I har forholdt arbeiderne som har skåret eders akrer, den skriker, og høstfolkenes rop er kommet inn for den Herre Sebaots ører.


I har levd i vellevnet på jorden og efter eders lyster; I har gjødd eders hjerter på slaktedagen!


I har domfelt og drept den rettferdige; ingen gjør motstand mot eder.


Vær da tålmodige, brødre, til Herren kommer! Se, bonden venter på jordens kostelige grøde og bier tålmodig på den, til den får høstregn og vårregn;


vær og I tålmodige, styrk eders hjerter! for Herrens komme er nær.


Sukk ikke mot hverandre, brødre, forat I ikke skal dømmes! Se, dommeren står for døren.


Mine brødre! ta profetene, som talte i Herrens navn, til eders forbillede i å lide ondt og være tålmodig!


Se, vi priser dem salige som lider tålmodig. I har hørt om Jobs tålmod og sett den utgang som Herren gjorde; for Herren er overmåte miskunnelig og barmhjertig.


Men fremfor alt, mine brødre, sverg ikke, hverken ved himmelen eller ved jorden eller nogen annen ed! men eders ja være ja, og eders nei være nei, forat I ikke skal falle under dommen!


Lider nogen iblandt eder ondt, han bede; er nogen vel til mote, han synge lovsanger.


Er nogen iblandt eder syk, han kalle til sig menighetens eldste, og de skal bede over ham og salve ham med olje i Herrens navn,


og troens bønn skal hjelpe den syke, og Herren skal reise ham op, og har han gjort synder, skal de bli ham forlatt.


Bekjenn derfor eders synder for hverandre og bed for hverandre, forat I kan bli lægt! En rettferdig manns bønn har stor kraft i sin virkning.


Elias var et menneske under samme vilkår som vi, og han bad at det ikke skulde regne, og det regnet ikke på jorden i tre år og seks måneder;


og han bad atter, og himmelen gav regn, og jorden bar sin grøde.


Mine brødre! dersom nogen iblandt eder har faret vill fra sannheten, og en omvender ham,


han skal vite at den som omvender en synder fra hans villfarende vei, han frelser en sjel fra døden og skjuler en mangfoldighet av synder.


Peter, Jesu Kristi apostel - til de utlendinger som er spredt omkring i Pontus, Galatia, Kappadokia, Asia og Bitynia, utvalgt


efter Gud Faders forutviten, i Åndens helliggjørelse, til lydighet og oversprengning med Jesu Kristi blod: Nåde og fred bli eder mangfoldig til del!


Lovet være Gud og vår Herre Jesu Kristi Fader, han som efter sin store miskunn har gjenfødt oss til et levende håp ved Jesu Kristi opstandelse fra de døde,


til en uforgjengelig og usmittet og uvisnelig arv, som er gjemt i himlene for eder,


I som ved Guds makt holdes oppe ved troen til den frelse som er ferdig til å bli åpenbaret i den siste tid.


Derover fryder I eder, om I enn nu - når så skal være - har sorg en liten stund ved allehånde fristelser,


forat eders prøvede tro, som er meget kosteligere enn det forgjengelige gull, som dog prøves ved ild, må finnes til lov og pris og ære i Jesu Kristi åpenbarelse,


han som I ikke har kjent og dog elsker, han som I nu ikke ser og dog tror på, og derfor fryder I eder med en usigelig og herliggjort glede,


når I vinner frem til endemålet for eders tro, sjelenes frelse.


Om denne frelse var det profetene gransket og ransaket, de som spådde om den nåde som I skulde få,


idet de ransaket hvilken eller hvad slags tid Kristi Ånd, som var i dem, viste frem til når han forut vidnet om Kristi lidelser og om herligheten derefter;


for det blev dem åpenbaret at de ikke tjente sig selv, men oss, med dette som nu er blitt kunngjort ved dem som har forkynt eder evangeliet ved den Hellige Ånd, som blev sendt fra himmelen - dette som englene attrår å skue inn i.


Derfor, omgjord eders sinns lender, vær edrue, og sett eders håp fullt og fast til den nåde som blir eder til del i Jesu Kristi åpenbarelse!


Som lydige barn skal I ikke skikke eder efter de forrige lyster i eders vankundighet,


men vær, efter den Hellige som kalte eder, også I hellige i all eders ferd!


for det er skrevet: I skal være hellige; for jeg er hellig.


Og når I påkaller som Fader ham som dømmer uten å gjøre forskjell, efter enhvers gjerning, da ferdes i frykt i eders utlendighets tid,


for I vet at I ikke med forgjengelige ting, sølv eller gull, blev løskjøpt fra eders dårlige ferd, som var arvet fra fedrene,


men med Kristi dyre blod som blodet av et ulastelig og lyteløst lam,


han som forut var kjent, før verdens grunnvoll blev lagt, men blev åpenbaret ved tidenes ende for eders skyld,


I som ved ham tror på Gud, som opvakte ham fra de døde og gav ham herlighet, så at eders tro også er håp til Gud.


Rens eders sjeler i lydighet mot sannheten til uskrømtet broderkjærlighet, og elsk hverandre inderlig av hjertet,


I som er gjenfødt, ikke av forgjengelig, men uforgjengelig sæd, ved Guds ord, som lever og blir!


For alt kjød er som gress, og all dets herlighet som blomst på gress: gresset visnet, og blomsten på det falt av,


men Herrens ord blir evindelig; og dette er det ord som er forkynt eder ved evangeliet.


Avlegg derfor all ondskap og all svik og også hykleri og avind og all baktalelse,


og lenges som nyfødte barn efter den åndelige uforfalskede melk, forat I kan vokse ved den til frelse,


så sant I har smakt at Herren er god!


Kom til ham, den levende sten, som vel blev forkastet av mennesker, men er utvalgt og kostelig for Gud,


og bli også I opbygget som levende stener til et åndelig hus, et hellig presteskap til å frembære åndelige offer, som tekkes Gud ved Jesus Kristus.


For det heter i Skriften: Se, jeg legger i Sion en hjørnesten, utvalgt, kostelig, og den som tror på ham, skal ingenlunde bli til skamme.


Eder altså som tror, hører æren til; men for de vantro er den sten som bygningsmennene forkastet, blitt til hjørnesten og snublesten og anstøtsklippe,


disse som snubler ved sin vantro mot ordet; dertil er de og satt.


Men I er en utvalgt ætt, et kongelig presteskap, et hellig folk, et folk til eiendom, forat I skal forkynne hans dyder som kalte eder fra mørke til sitt underfulle lys,


I som fordum ikke var et folk, men nu er Guds folk, I som ikke hadde funnet miskunn, men nu har fått miskunn.


I elskede! jeg formaner eder som fremmede og utlendinger at I avholder eder fra de kjødelige lyster, som strider mot sjelen,


så I lar eders ferd iblandt hedningene være god, forat de mens de baktaler eder som ugjerningsmenn, kan se eders gode gjerninger og for deres skyld prise Gud på besøkelsens dag.


Vær derfor all menneskelig ordning undergitt for Herrens skyld, enten det nu er kongen som den høieste,


eller landshøvdinger som utsendinger fra ham til straff for ugjerningsmenn, men til ros for dem som gjør godt.


For således er det Guds vilje at I ved å gjøre det gode skal målbinde de uvettige menneskers vankundighet,


som frie, og ikke som de som har friheten til ondskaps skjul, men som Guds tjenere.


Ær alle, elsk broderskapet, frykt Gud, ær kongen!


I tjenere! vær eders herrer undergitt i all frykt, ikke bare de gode og rimelige, men også de vrange!


For dette finner nåde, om nogen av samvittighet for Gud finner sig i sorger når han lider urettferdig.


For hvad ros er det om I er tålmodige når I synder og får straff for det? Men om I er tålmodige når I gjør det gode og allikevel må lide, da finner dette nåde hos Gud.


For dertil blev I og kalt, fordi også Kristus led for eder og efterlot eder et eksempel, forat I skal følge efter i hans fotspor,


han som ikke gjorde synd, og i hvis munn det ikke blev funnet svik,


han som ikke skjelte igjen når han blev utskjelt, ikke truet når han led, men overlot det til ham som dømmer rettferdig;


han som bar våre synder på sitt legeme op på treet, forat vi skal avdø fra våre synder og leve for rettferdigheten, han ved hvis sår I er lægt.


For I var villfarende som får, men har nu omvendt eder til eders sjelers hyrde og tilsynsmann.


Likeså I hustruer: Underordne eder under eders egne menn, så endog de som er vantro mot ordet, kan bli vunnet uten ord ved sine hustruers ferd,


når de ser for sine øine eders rene ferd i frykt.


Deres pryd skal ikke være den utvortes med hårfletning og påhengte gullsmykker eller klædebon,


men hjertets skjulte menneske i den uforgjengelige prydelse med den saktmodige og stille ånd, som er kostelig for Gud.


For således prydet og fordum de hellige kvinner sig, de som satte sitt håp til Gud, og de underordnet sig under sine egne menn,


likesom Sara var Abraham lydig og kalte ham herre; og hennes barn er I blitt når I gjør det gode og ikke lar eder skremme av noget.


Likeså I ektemenn: Lev med forstand sammen med eders hustruer som det svakere kar, og vis dem ære, da de og er medarvinger til livets nåde, forat eders bønner ikke skal hindres.


Og til slutning: Vær alle enige, medlidende, kjærlige mot brødrene, barmhjertige, ydmyke,


så I ikke gjengjelder ondt med ondt eller skjellsord med skjellsord, men tvert imot velsigner; for dertil blev I kalt, at I skal arve velsignelse.


For den som vil elske livet og se gode dager, han holde sin tunge fra ondt og sine leber fra å tale svik;


han gå av veien for ondt og gjøre godt, han søke fred og jage efter den!


For Herrens øine er over de rettferdige, og hans ører vendt til deres bønn; men Herrens åsyn er over dem som gjør ondt.


Og hvem er det som kan gjøre eder ondt såfremt I legger vinn på det gode?


Men om I enn skulde lide for rettferdighets skyld, er I salige. Men frykt ikke for dem og forferdes ikke; men hellige Kristus som Herre i eders hjerter,


og vær alltid rede til å forsvare eder for enhver som krever eder til regnskap for det håp som bor i eder, dog med saktmodighet og frykt,


idet I har en god samvittighet, forat de som laster eders gode ferd i Kristus, må bli til skamme i det som de baktaler eder for som ugjerningsmenn.


For det er bedre, om så er Guds vilje, å lide når en gjør godt, enn når en gjør ondt.


For også Kristus led en gang for synder, en rettferdig for urettferdige, for å føre oss frem til Gud, han som led døden i kjødet, men blev levendegjort i ånden,


og i denne gikk han og bort og preket for åndene som var i varetekt,


de som fordum hadde vært gjenstridige, dengang da Guds langmodighet ventet i Noahs dager, mens arken blev bygget, i hvilken nogen få - åtte sjeler - blev frelst ved vann,


det som også nu frelser oss i sitt motbillede, dåpen, som ikke er avleggelse av kjødets urenhet, men en god samvittighets pakt med Gud ved Jesu Kristi opstandelse,


han som er faret op til himmelen og er ved Guds høire hånd, hvor engler og makter og krefter er ham underlagt.


Da nu Kristus har lidt i kjødet, så væbne og I eder med den samme tanke, at den som har lidt i kjødet, er ferdig med synden,


så I ikke lenger skal leve efter menneskers lyster, men efter Guds vilje, den tid I ennu skal være i kjødet.


For det er nok at I i den fremfarne livstid har gjort hedningenes vilje, idet I ferdedes i skamløshet, lyster, fyll, svir, drikk og skammelig avgudsdyrkelse;


derfor undrer de sig når I ikke renner med dem ut i den samme strøm av ryggesløshet, og spotter eder;


men de skal gjøre regnskap for ham som står ferdig til å dømme levende og døde.


For derfor blev evangeliet forkynt også for døde at de visstnok skulde dømmes som mennesker i kjødet, men leve således som Gud i ånden.


Men alle tings ende er kommet nær; vær derfor sindige og edrue så I kan bede,


og ha fremfor alle ting inderlig kjærlighet til hverandre! for kjærligheten skjuler en mangfoldighet av synder.


Vær gjestfrie mot hverandre uten knurr!


Efter som enhver har fått en nådegave, så tjen hverandre med den som gode husholdere over Guds mangehånde nåde:


om nogen taler, han tale som Guds ord; om nogen tjener i menigheten, han tjene som av den kraft Gud gir, forat Gud må æres i alle ting ved Jesus Kristus, han som æren og makten tilhører i all evighet. Amen.


I elskede! undre eder ikke over den ild som kommer over eder til prøvelse, som om det hendte eder noget underlig;


men i samme mon som I har del i Kristi lidelser, skal I glede eder, forat I også i hans herlighets åpenbarelse kan glede eder med jubel.


Om I hånes for Kristi navns skyld, er I salige, fordi herlighetens og Guds Ånd hviler over eder.


For ingen av eder må lide som morder eller tyv eller ugjerningsmann eller som en som blander sig i andres saker;


men lider han som kristen, da skal han ikke skamme sig, men prise Gud for dette navn.


For det er nu tiden da dommen skal begynne med Guds hus; men begynner det med oss, hvad blir da enden for dem som ikke vil tro Guds evangelium?


Og blir den rettferdige vanskelig frelst, hvor skal det da bli av den ugudelige og synderen?


Derfor skal og de som efter Guds vilje må lide, overgi sine sjeler til den trofaste skaper, idet de gjør det gode.


De eldste blandt eder formaner jeg som medeldste og vidne om Kristi lidelser, som den som og har del i den herlighet som skal åpenbares:


Vokt den Guds hjord som er hos eder, og ha tilsyn med den, ikke av tvang, men frivillig, ikke for ussel vinnings skyld, men av villig hjerte,


heller ikke som de som vil herske over sine menigheter, men således at I blir mønster for hjorden;


og når overhyrden åpenbares, skal I få ærens uvisnelige krans.


Likeså skal I yngre underordne eder under de eldre, og I alle skal iklæ eder ydmykhet mot hverandre; for Gud står de stolte imot, men de ydmyke gir han nåde.


Ydmyk eder derfor under Guds veldige hånd, forat han kan ophøie eder i sin tid,


og kast all eders sorg på ham! for han har omsorg for eder.


Vær edrue, våk! Eders motstander djevelen går omkring som en brølende løve og søker hvem han kan opsluke;


stå ham imot, faste i troen, for I vet at de samme lidelser er lagt på eders brødre i verden.


Men all nådes Gud, som kalte eder til sin evige herlighet i Kristus Jesus, efter en kort tids lidelse, han skal dyktiggjøre, stadfeste, styrke, grunnfeste eder;


ham tilhører makten i all evighet. Amen.


Med Silvanus, den trofaste bror - det holder jeg ham for - skriver jeg kortelig til eder for å formane og vidne at dette er Guds sanne nåde som I står i.


Den medutvalgte menighet i Babylon hilser eder, likeså Markus, min sønn.


Hils hverandre med kjærlighets kyss! Fred være med alle eder som er i Kristus!


Simeon Peter, Jesu Kristi tjener og apostel - til dem som har fått samme dyre tro som vi ved vår Gud og frelser Jesu Kristi rettferdighet:


Nåde og fred bli eder mangfoldig til del, idet I kjenner Gud og Jesus, vår Herre!


Eftersom hans guddommelige makt har gitt oss alt som tjener til liv og gudsfrykt, ved kunnskapen om ham som kalte oss ved sin egen herlighet og kraft


og derved har gitt oss de største og dyreste løfter, forat I ved dem skulde få del i guddommelig natur, idet I flyr bort fra fordervelsen i verden, som kommer av lysten,


så legg og just derfor all vinn på i eders tro å vise dyd, og i dyden skjønnsomhet,


og i skjønnsomheten avhold, og i avholdet tålmod, og i tålmodet gudsfrykt,


og i gudsfrykten broderkjærlighet, og i broderkjærligheten kjærlighet til alle.


For når disse ting finnes hos eder og får vokse, da viser de at I ikke er uvirksomme eller ufruktbare i kunnskapen om vår Herre Jesus Kristus;


for den som ikke har disse ting, han er blind, nærsynt, idet han har glemt renselsen fra sine fordums synder.


Derfor, brødre, legg enn mere vinn på å gjøre eders kall og utvelgelse fast! for når I gjør disse ting, da skal I ingensinne snuble;


for på denne måte skal det rikelig gis eder inngang i vår Herre og frelser Jesu Kristi evige rike.


Derfor vil jeg alltid komme til å minne eder om dette, enda I vet det og er grunnfestet i sannheten, som er hos eder;


allikevel akter jeg det for riktig, så lenge jeg er i denne hytte, å vekke eder ved påminnelse,


for jeg vet at nedleggelsen av min hytte kommer brått, som og vår Herre Jesus Kristus varslet mig.


Men jeg vil og gjøre mig flid for at I til enhver tid efter min bortgang skal kunne minnes dette.


For ikke var det kløktig uttenkte eventyr vi fulgte da vi kunngjorde eder vår Herre Jesu Kristi makt og gjenkomst, men vi hadde vært øienvidner til hans storhet.


For han fikk ære og herlighet av Gud Fader, idet en sådan røst kom til ham fra den ophøiede herlighet: Dette er min Sønn, den elskede, i hvem jeg har velbehag,


og denne røst hørte vi komme fra himmelen da vi var sammen med ham på det hellige berg.


Og dess fastere har vi det profetiske ord, som I gjør vel i å akte på som på et lys som skinner på et mørkt sted, inntil dagen lyser frem og morgenstjernen går op i eders hjerter,


idet I først og fremst vet dette at intet profetord i Skriften er gitt til egen tydning;


for aldri er noget profetord fremkommet ved et menneskes vilje, men de hellige Guds menn talte drevet av den Hellige Ånd.


Men det opstod også falske profeter blandt folket, likesom det og blandt eder skal komme falske lærere, som skal lure inn vrange lærdommer som leder til fortapelse, idet de endog nekter den Herre som kjøpte dem, og fører over sig selv en brå fortapelse.


Og mange skal følge dem efter i deres skamløshet, og for deres skyld skal sannhetens vei bli spottet,


og av havesyke skal de med opdiktede ord utnytte eder til sin vinning. Men dommen over dem er fra gammel tid ikke ørkesløs, og deres fortapelse sover ikke.


For så sant Gud ikke sparte engler da de syndet, men styrtet dem ned i avgrunnen og overgav dem til mørkets huler i varetekt til dom,


og ikke sparte den gamle verden, men opholdt rettferdighetens forkynner Noah selv åttende, dengang han førte vannflommen over en verden av ugudelige,


og la byene Sodoma og Gomorra i aske og fordømte dem til undergang, og dermed har satt dem til et forbillede på de ugudelige i fremtiden,


og fridde ut den rettferdige Lot, som plagedes ved de ugudeliges skamløse ferd


- for den rettferdige som bodde blandt dem, led dag for dag pine i sin rettferdige sjel ved de lovløse gjerninger han så og hørte -


så sant vet Herren å utfri de gudfryktige av fristelser, men å holde de urettferdige i varetekt med straff til dommens dag,


aller mest dem som går efter kjød i uren lyst og forakter herredømme. De selvgode vågehalser! De skjelver ikke for å spotte de høie makter,


mens dog engler, som er større i styrke og makt, ikke fremfører for Herren nogen spottende dom imot dem;


men disse, likesom ufornuftige dyr, av naturen født til å fanges og forgå - de skal, fordi de spotter det de ikke kjenner, også forgå i sin vanart


og få urettferdighets lønn. De setter sin lyst i å bruke dagen til vellevnet; disse styggelser og skamflekker, de fråtser i sin svik når de holder gilde med eder;


de har øine som er fulle av skjøgen og umettelige i synd; de forlokker ubefestede sjeler; de har et hjerte som er opøvd i havesyke, de forbannelsens barn!


De har forlatt den bene vei og faret vill, idet de har fulgt Bileams, Beors sønns vei, han som elsket urettferdighets lønn


og blev refset for sin egen brøde: et umælende trældyr talte med et menneskes mæle og hindret profetens dårskap.


Disse er vannløse brønner, skodde som drives av stormvind; mørkets natt er rede for dem.


For idet de taler skrytende, tomme ord, forlokker de i kjødslyster ved usedelighet dem som just har flyktet bort fra dem som ferdes i forvillelse,


idet de lover dem frihet, de som selv er vanartens træler; for det som en ligger under for, det er han og blitt træl av.


For om de har flyktet bort fra verdens urenhet ved å ha lært vår Herre og frelser Jesus Kristus å kjenne, og så atter lar sig fange av den og ligger under for den, da er det siste blitt verre med dem enn det første.


For det var bedre for dem at de ikke hadde kjent rettferdighetens vei, enn at de kjente den og så vendte sig bort fra det hellige bud som var overgitt dem.


Det er gått dem som det sanne ordsprog sier: Hunden vender sig om til sitt eget spy, og den vaskede so velter sig i søle.


Dette er nu alt det annet brev jeg skriver til eder, I elskede, for atter ved påminnelse å vekke eders rene hu


til å minnes de ord som forut er talt av de hellige profeter, og Herrens og frelserens bud, som eders apostler har forkynt,


idet I først og fremst vet dette at i de siste dager skal det komme spottere med spott, som farer frem efter sine egne lyster


og sier: Hvor er løftet om hans gjenkomst? for fra den tid fedrene sov inn, vedblir jo alle ting som de var fra skapningens begynnelse.


For de som påstår dette, er blinde for at det fra gammel tid var himler og en jord som var blitt til ut av vann og gjennem vann ved Guds ord,


og derved gikk den verden som da var, under i vannflommen.


Men de himler som nu er, og jorden er ved det samme ord spart til ilden, idet de opholdes inntil den dag da de ugudelige mennesker skal dømmes og gå fortapt.


Men dette ene må I ikke være blinde for, I elskede, at én dag er i Herrens øine som tusen år, og tusen år som én dag.


Herren er ikke sen med løftet, således som nogen akter det for senhet, men han har langmodighet med eder, da han ikke vil at nogen skal fortapes, men at alle skal komme til omvendelse.


Men Herrens dag skal komme som en tyv, og da skal himlene forgå med stort brak, og himmellegemene skal komme i brand og opløses, og jorden og tingene på den skal opbrennes.


Da nu alt dette opløses, hvor må I da strebe efter hellig ferd og gudsfrykt,


idet I venter på og fremskynder Guds dags komme, hvorved himlene skal opløses i ild og himmellegemene smelte i brand!


Men vi venter efter hans løfte nye himler og en ny jord, hvor rettferdighet bor.


Derfor, elskede, da I venter dette, så legg vinn på å bli funnet uten flekk og lyte for ham i fred,


og akt vår Herres langmodighet for frelse, således som og vår elskede bror Paulus har skrevet til eder efter den visdom som er ham gitt,


likesom og i alle sine brev når han i dem taler om dette; i dem er det noget som er svært å skjønne, og som de ulærde og ubefestede tyder vrangt, som de og gjør med de andre skrifter, til sin egen undergang.


Så må da I, elskede, som forut vet dette, ta eder i vare at I ikke skal bli revet med av de ugudeliges forvillelse og falle ut av eders egen faste stand;


men voks i nåde og kjennskap til vår Herre og frelser Jesus Kristus! Ham være æren både nu og til evig tid! Amen.


Det som var fra begynnelsen, det som vi har hørt, det som vi har sett med våre øine, det som vi skuet og våre hender følte på - om livets Ord


- og livet blev åpenbaret, og vi har sett det og vidner og forkynner eder livet, det evige, som var hos Faderen og blev åpenbaret for oss -


det som vi har sett og hørt, det forkynner vi og eder, forat og I kan ha samfund med oss; men vårt samfund er med Faderen og med hans Sønn Jesus Kristus.


Og dette skriver vi forat eders glede kan være fullkommen.


Og dette er det budskap som vi har hørt av ham og forkynner eder, at Gud er lys, og det er intet mørke i ham.


Dersom vi sier at vi har samfund med ham, og vandrer i mørket, da lyver vi og gjør ikke sannheten;


men dersom vi vandrer i lyset, likesom han er i lyset, da har vi samfund med hverandre, og Jesu, hans Sønns blod renser oss fra all synd.


Dersom vi sier at vi ikke har synd, da dårer vi oss selv, og sannheten er ikke i oss;


dersom vi bekjenner våre synder, er han trofast og rettferdig, så han forlater oss syndene og renser oss fra all urettferdighet.


Dersom vi sier at vi ikke har syndet, da gjør vi ham til løgner, og hans ord er ikke i oss.


Mine barn! dette skriver jeg til eder forat I ikke skal synde; og om nogen synder, da har vi en talsmann hos Faderen, Jesus Kristus, den rettferdige,


og han er en soning for våre synder, dog ikke bare for våre, men og for hele verdens.


Og derav vet vi at vi kjenner ham: om vi holder hans bud.


Den som sier: Jeg kjenner ham, og ikke holder hans bud, han er en løgner, og i ham er ikke sannheten;


men den som holder hans ord, i ham er sannelig kjærligheten til Gud blitt fullkommen. På dette kjenner vi at vi er i ham.


Den som sier at han blir i ham, han er og skyldig å vandre således som han vandret.


I elskede! det er ikke et nytt bud jeg skriver til eder, men et gammelt bud, som I hadde fra begynnelsen; det gamle bud er det ord som I har hørt.


Og dog er det et nytt bud jeg skriver til eder, og det er sant i ham og i eder; for mørket viker bort, og det sanne lys skinner allerede.


Den som sier at han er i lyset, og som hater sin bror, han er ennu i mørket.


Den som elsker sin bror, han blir i lyset, og det er ikke anstøt i ham.


Men den som hater sin bror, han er i mørket og vandrer i mørket, og han vet ikke hvor han går hen, fordi mørket har blindet hans øine.


Jeg skriver til eder, mine barn, fordi eders synder er eder forlatt for hans navns skyld;


jeg skriver til eder, I fedre, fordi I kjenner ham som er fra begynnelsen; jeg skriver til eder, I unge, fordi I har seiret over den onde. Jeg har skrevet til eder, mine barn, fordi I kjenner Faderen;


jeg har skrevet til eder, I fedre, fordi I kjenner ham som er fra begynnelsen; jeg har skrevet til eder, I unge, fordi I er sterke, og Guds ord blir i eder, og I har seiret over den onde.


Elsk ikke verden, heller ikke de ting som er i verden! Om nogen elsker verden, da er kjærligheten til Faderen ikke i ham;


for alt det som er i verden, kjødets lyst og øinenes lyst og storaktighet i levnet, er ikke av Faderen, men av verden.


Og verden forgår og dens lyst; men den som gjør Guds vilje, blir til evig tid.


Mine barn! det er den siste time; og som I har hørt at Antikristen kommer, så er det og nu kommet mange antikrister; derav skjønner vi at det er den siste time.


De er gått ut fra oss, men de var ikke av oss: for hadde de vært av oss, så var de blitt hos oss; men det skulde bli åpenbart at ikke alle er av oss.


Og I har salvelse av den Hellige og vet alt.


Jeg skriver ikke til eder fordi I ikke kjenner sannheten, men fordi I kjenner den og vet at ingen løgn er av sannheten.


Hvem er løgneren uten den som nekter at Jesus er Kristus? Dette er Antikristen, den som nekter Faderen og Sønnen.


Hver den som nekter Sønnen, har heller ikke Faderen; den som bekjenner Sønnen, har og Faderen.


La det bli i eder som I hørte fra begynnelsen! Dersom det I hørte fra begynnelsen, blir i eder, skal og I bli i Sønnen og i Faderen.


Og dette er det løfte han lovte oss: det evige liv.


Dette skriver jeg til eder om dem som forfører eder.


Og I - den salvelse som I fikk av ham, den blir i eder, og I trenger ikke til at nogen skal lære eder; men som hans salvelse lærer eder alt, så er det og sannhet og ikke løgn; og bli i ham, således som den lærte eder!


Og nu, mine barn, bli i ham, forat vi, når han åpenbares, kan ha frimodighet og ikke bli til skamme for ham ved hans komme!


Dersom I vet at han er rettferdig, så skjønner I at hver den som gjør rettferdighet, er født av ham.


Se, hvor stor kjærlighet Faderen har vist oss, at vi skal kalles Guds barn; og det er vi. Derfor kjenner verden ikke oss fordi den ikke kjenner ham.


I elskede! nu er vi Guds barn, og det er ennu ikke åpenbaret hvad vi skal bli; vi vet at når han åpenbares, da skal vi bli ham like; for vi skal se ham som han er.


Og hver den som har dette håp til ham, han renser sig selv, likesom han er ren.


Hver den som gjør synd, han gjør og lovbrudd, og synden er lovbrudd.


Og I vet at han er åpenbaret for å bortta våre synder, og synd er ikke i ham.


Hver den som blir i ham, synder ikke; hver den som synder, har ikke sett ham og ikke kjent ham.


Mine barn! la ikke nogen forføre eder! den som gjør rettferdighet, er rettferdig, likesom han er rettferdig.


Den som gjør synd, er av djevelen; for djevelen synder fra begynnelsen. Dertil er Guds Sønn åpenbaret at han skal gjøre ende på djevelens gjerninger.


Hver den som er født av Gud, gjør ikke synd, fordi hans sæd blir i ham, og han kan ikke synde, fordi han er født av Gud.


På dette kan Guds barn og djevelens barn kjennes; hver den som ikke gjør rettferdighet, er ikke av Gud, heller ikke den som ikke elsker sin bror.


For dette er det budskap som I hørte fra begynnelsen, at vi skal elske hverandre,


ikke som Kain, som var av den onde og slo sin bror ihjel. Og hvorfor slo han ham ihjel? Fordi hans gjerninger var onde, men hans brors rettferdige.


Undre eder ikke, brødre, om verden hater eder!


Vi vet at vi er gått over fra døden til livet, fordi vi elsker brødrene; den som ikke elsker, blir i døden.


Hver den som hater sin bror, er en manndraper, og I vet at ingen manndraper har evig liv blivende i sig.


På det kjenner vi kjærligheten at han satte sitt liv til for oss; også vi er skyldige å sette livet til for brødrene.


Men den som har verdens gods og ser sin bror ha trang og lukker sitt hjerte for ham, hvorledes kan kjærligheten til Gud bli i ham?


Mine barn! la oss ikke elske med ord eller med tunge, men i gjerning og sannhet!


Og på dette skal vi kjenne at vi er av sannheten, og så skal vi stille våre hjerter tilfreds for hans åsyn;


for om enn vårt hjerte fordømmer oss, så er Gud større enn vårt hjerte og kjenner alle ting.


I elskede! dersom vårt hjerte ikke fordømmer oss, da har vi frimodighet for Gud,


og det vi beder om, det får vi av ham; for vi holder hans bud og gjør det som er ham til behag.


Og dette er hans bud at vi skal tro på hans Sønn Jesu Kristi navn og elske hverandre, således som han bød oss.


Og den som holder hans bud, blir i ham og han i ham; og på dette kjenner vi at han blir i oss, av den Ånd som han gav oss.


I elskede! tro ikke enhver ånd, men prøv åndene om de er av Gud! for mange falske profeter er gått ut i verden.


På dette skal I kjenne Guds Ånd: Hver ånd som bekjenner at Jesus er Kristus, kommet i kjød, er av Gud;


og hver ånd som ikke bekjenner Jesus, er ikke av Gud; og dette er Antikristens ånd, som I har hørt kommer, og den er allerede nu i verden.


I er av Gud, mine barn, og har seiret over dem; for han som er i eder, er større enn han som er i verden.


De er av verden; derfor taler de av verden, og verden hører dem;


vi er av Gud; den som kjenner Gud, hører oss; den som ikke er av Gud, hører oss ikke. På dette kjenner vi sannhetens ånd og villfarelsens ånd.


I elskede! la oss elske hverandre! for kjærligheten er av Gud, og hver den som elsker, er født av Gud og kjenner Gud.


Den som ikke elsker, kjenner ikke Gud; for Gud er kjærlighet.


Ved dette er Guds kjærlighet åpenbaret iblandt oss at Gud har sendt sin Sønn, den enbårne, til verden, forat vi skal leve ved ham.


I dette er kjærligheten, ikke at vi har elsket Gud, men at han har elsket oss og sendt sin Sønn til soning for våre synder.


I elskede! har Gud elsket oss så, da er og vi skyldige å elske hverandre.


Ingen har nogensinne sett Gud; dersom vi elsker hverandre, blir Gud i oss, og kjærligheten til ham er blitt fullkommen i oss.


På dette kjenner vi at vi blir i ham og han i oss, at han har gitt oss av sin Ånd.


Og vi har sett og vidner at Faderen har sendt sin Sønn til frelse for verden.


Den som bekjenner at Jesus er Guds Sønn, i ham blir Gud, og han i Gud.


Og vi har kjent og trodd den kjærlighet som Gud har til oss. Gud er kjærlighet, og den som blir i kjærligheten, han blir i Gud, og Gud blir i ham.


I dette er kjærligheten blitt fullkommen hos oss at vi har frimodighet på dommens dag; for likesom han er, så er og vi i denne verden.


Frykt er ikke i kjærligheten, men den fullkomne kjærlighet driver frykten ut; for frykt har straffen i sig; men den som frykter, er ikke blitt fullkommen i kjærligheten.


Vi elsker fordi han elsket oss først.


Dersom nogen sier: Jeg elsker Gud, og han hater sin bror, da er han en løgner; for den som ikke elsker sin bror, som han har sett, hvorledes kan han elske Gud, som han ikke har sett?


Og dette bud har vi fra ham at den som elsker Gud, skal og elske sin bror.


Hver den som tror at Jesus er Kristus, han er født av Gud, og hver den som elsker Faderen, han elsker også den som er født av ham.


På dette kjenner vi at vi elsker Guds barn, når vi elsker Gud og holder hans bud.


For dette er kjærligheten til Gud at vi holder hans bud; og hans bud er ikke tunge.


For alt det som er født av Gud, seirer over verden; og dette er den seier som har seiret over verden: vår tro.


Hvem er den som seirer over verden, uten den som tror at Jesus er Guds Sønn?


Han er den som kom med vann og blod, Jesus Kristus; ikke bare med vannet, men med vannet og med blodet, og Ånden er den som vidner, fordi Ånden er sannheten.


For de er tre som vidner:


Ånden og vannet og blodet, og disse tre går ut på ett.


Tar vi imot menneskenes vidnesbyrd, da er Guds vidnesbyrd større; for dette er Guds vidnesbyrd at han har vidnet om sin Sønn.


Den som tror på Guds Sønn, har vidnesbyrdet i sig selv; den som ikke tror Gud, har gjort ham til en løgner; for han har ikke trodd på det vidnesbyrd som Gud har vidnet om sin Sønn.


Og dette er vidnesbyrdet at Gud har gitt oss evig liv, og dette liv er i hans Sønn.


Den som har Sønnen, han har livet; den som ikke har Guds Sønn, han har ikke livet.


Dette har jeg skrevet til eder forat I skal vite at I har evig liv, I som tror på Guds Sønns navn.


Og dette er den frimodige tillit som vi har til ham, at dersom vi beder om noget efter hans vilje, da hører han oss;


og dersom vi vet at han hører oss, hvad vi så beder om, da vet vi at vi har de ting vi har bedt ham om.


Dersom nogen ser sin bror gjøre en synd som ikke er til døden, da skal han bede, og han skal gi ham liv - jeg mener dem som ikke synder til døden. Der er synd til døden; det er ikke om den jeg sier at han skal bede.


Enhver urettferdighet er synd, og der er synd som ikke er til døden.


Vi vet at hver den som er født av Gud, synder ikke; men den som er født av Gud, tar sig i vare, og den onde rører ham ikke.


Vi vet at vi er av Gud, og hele verden ligger i det onde;


men vi vet at Guds Sønn er kommet, og han har gitt oss skjønn til å kjenne den Sanne, og vi er i den Sanne, i hans Sønn Jesus Kristus. Denne er den sanne Gud og det evige liv.


Mine barn! Vokt eder for avgudene!


Den eldste - til den utvalgte frue og hennes barn, som jeg elsker i sannhet, og ikke bare jeg, men og alle som har lært sannheten å kjenne,


for den sannhets skyld som blir i oss og skal være med oss til evig tid:


Nåde, miskunn, fred skal være med oss fra Gud Fader og fra Jesus Kristus, Faderens Sønn, i sannhet og kjærlighet.


Jeg har gledet mig meget fordi jeg har funnet nogen av dine barn som vandrer i sannhet, således som vi har fått påbud av Faderen.


Og nu ber jeg dig, frue, ikke som om jeg skrev dig et nytt bud, men det som vi hadde fra begynnelsen, at vi skal elske hverandre.


Og dette er kjærligheten at vi vandrer efter hans bud. Dette er budet, således som I hørte det fra begynnelsen, at I skal vandre efter det.


For mange forførere er gått ut i verden, som ikke bekjenner at Jesus er Kristus, kommet i kjød; dette er forføreren og Antikristen.


Ta eder i vare at I ikke mister det I har vunnet ved eders arbeide, men at I kan få full lønn!


Hver den som slår inn på avveie og ikke blir i Kristi lære, han har ikke Gud; den som blir i læren, han har både Faderen og Sønnen.


Dersom nogen kommer til eder og ikke fører denne lære, da ta ikke imot ham i eders hus, og by ham ikke velkommen!


for den som byr ham velkommen, blir medskyldig med ham i hans onde gjerninger.


Skjønt jeg har meget å skrive til eder, vil jeg ikke gjøre det med papir og blekk; men jeg håper å komme til eder og tale muntlig med eder, forat vår glede kan være fullkommen.


Din utvalgte søsters barn hilser dig.


Den eldste - til Gajus, den elskede, som jeg elsker i sannhet.


Du elskede! jeg ønsker at du i alle deler må ha det godt og være ved god helse, likesom din sjel har det godt.


For jeg blev meget glad da det kom nogen brødre og vidnet om din sannhet, således som du vandrer i sannhet.


Større glede har jeg ikke enn dette at jeg hører mine barn vandrer i sannheten.


Du elskede! du gjør en trofast gjerning med det du gjør imot brødrene, enda de er fremmede,


og de har vidnet om din kjærlighet for menigheten. Du vil gjøre vel om du hjelper dem på vei, således som det sømmer sig for Gud;


for det var for hans navns skyld de drog ut, og av hedningene tar de ikke imot noget.


Vi er derfor skyldige å ta oss av slike, forat vi kan bli medarbeidere for sannheten.


Jeg har skrevet noget til menigheten; men Diotrefes, som gjerne vil være førstemann iblandt dem, tar ikke imot oss.


Derfor vil jeg, når jeg kommer, minne om de gjerninger som han gjør, idet han baktaler oss med onde ord; og ikke tilfreds med dette tar han ikke selv imot brødrene, og dem som vil det, hindrer han og støter dem ut av menigheten.


Du elskede! ta ikke efter det onde, men det gode! Den som gjør det gode, er av Gud; den som gjør det onde, har ikke sett Gud.


Demetrius har godt lov av alle, og av sannheten selv; men også vi gir ham godt vidnesbyrd, og du vet at vårt vidnesbyrd er sant.


Jeg hadde meget å skrive til dig, men jeg vil ikke skrive til dig med blekk og penn;


men jeg håper snart å få se dig, og så skal vi tale muntlig sammen.


Judas, Jesu Kristi tjener og Jakobs bror - til de kalte, som er elsket i Gud Fader og bevart for Jesus Kristus:


Miskunn og fred og kjærlighet bli eder mangfoldig til del!


I elskede! mens jeg gjorde mig all flid for å skrive til eder om vår felles frelse, så jeg mig nødt til å skrive til eder med formaning om å stride for den tro som én gang er overgitt til de hellige.


For nogen mennesker har sneket sig inn, som denne dom allerede for lenge siden er opskrevet for: ugudelige, som forvender vår Guds nåde til skamløshet og nekter vår eneste hersker og herre, Jesus Kristus.


Men da I nu engang vet alt, vil jeg minne eder om at Herren, efterat han hadde frelst folket ut av Egyptens land, siden ødela dem som ikke trodde,


og om at de engler som ikke tok vare på sin høie stand, men forlot sin egen bolig, dem holder han i varetekt i evige lenker under mørket til dommen på den store dag;


likesom Sodoma og Gomorra og byene deromkring, som på samme måte som disse drev hor og gikk efter fremmed kjød, ligger for våre øine som et eksempel, idet de lider en evig ilds straff.


Og dog gjør også disse like ens: idet de går i drømme, gjør de kjødet urent, ringeakter herredømme, spotter høie makter.


Overengelen Mikael vågde dog ikke å uttale en spottende dom dengang han trettet med djevelen om Mose legeme, men sa: Herren refse dig!


Disse derimot spotter det de ikke kjenner; men det de av naturen skjønner, likesom de ufornuftige dyr, med det ødelegger de sig.


Ve dem! for de har gått Kains vei og for vinnings skyld kastet sig inn i Bileams forvillelse og er gått under ved Korahs gjenstridighet.


Disse er skamflekkene ved eders kjærlighets-måltider, uten blygsel holder de gilde med eder og forer sig selv; vannløse skyer som drives avsted av vinden; trær, nakne som om høsten, ufruktbare, to ganger død, oprykket med rot;


ville havsbårer som utskummer sin egen skam; villfarende stjerner, for hvem mørkets natt er rede til evig tid.


Disse var det også Enok, den syvende fra Adam, spådde om da han sa: Se, Herren kommer med sine mange tusen hellige


for å holde dom over alle og refse alle de ugudelige for alle de ugudelige gjerninger som de gjorde, og for alle de hårde ord som de talte mot ham, de ugudelige syndere.


Disse er folk som knurrer og klager over sin skjebne, enda de farer frem efter sine lyster, og deres munn taler skrytende ord, enda de smigrer for folk for vinnings skyld.


Men I, elskede, kom i hu de ord som forut er talt av vår Herre Jesu Kristi apostler,


hvorledes de sa til eder at det i den siste tid skal komme spottere som farer frem efter sine ugudelige lyster!


Disse er de som skiller sig ut, naturlige mennesker, som ikke har ånd.


Men I, elskede, opbygg eder på eders høihellige tro, bed i den Hellige Ånd,


og hold eder således i Guds kjærlighet, mens I venter på vår Herre Jesu Kristi miskunn til evig liv!


Og nogen skal I tale til rette fordi de tviler,


andre skal I frelse ved å rive dem ut av ilden, andre igjen skal I miskunne eder over med frykt, idet I hater endog den av kjødet smittede kjortel.


Men ham som er mektig til å verne om eder, så I ikke snubler, og å stille eder lyteløse frem for sin herlighet i fryd,


den eneste Gud, vår frelser ved Jesus Kristus, vår Herre, ham tilhører herlighet, storhet, styrke og makt før all tid og nu og i all evighet. Amen.


Jesu Kristi åpenbaring, som Gud gav ham forat han skulde vise sine tjenere det som snart skal skje; og han sendte bud ved sin engel og kunngjorde det i tegn for sin tjener Johannes,


som har vidnet om Guds ord og Jesu Kristi vidnesbyrd, alt det han så.


Salig er den som leser, og de som hører det profetiske ord og tar vare på det som er skrevet der; for tiden er nær.


Johannes - til de syv menigheter i Asia: Nåde være med eder og fred fra ham som er og som var og som kommer, og fra de syv ånder som er for hans trone,


og fra Jesus Kristus, det troverdige vidne, den førstefødte blandt de døde og herren over kongene på jorden! Ham som elsker oss og har fridd oss fra våre synder med sitt blod,


og som har gjort oss til et kongerike, til prester for Gud og sin Fader, ham tilhører æren og styrken i all evighet. Amen.


Se, han kommer med skyene, og hvert øie skal se ham, også de som har gjennemstunget ham, og alle jordens slekter skal gråte sårt over ham. Ja, amen.


Jeg er Alfa og Omega, sier Gud Herren, han som er og som var og som kommer, den Allmektige.


Jeg, Johannes, som er eders bror og har del med eder i trengselen og riket og tålmodigheten i Jesus, jeg var på den ø som kalles Patmos, for Guds ords og Jesu vidnesbyrds skyld.


Jeg var bortrykket i ånden på Herrens dag, og jeg hørte bak mig en høi røst som av en basun, som sa:


Det du ser, skriv det i en bok og send det til de syv menigheter, til Efesus og til Smyrna og til Pergamum og til Tyatira og til Sardes og til Filadelfia og til Laodikea.


Og jeg vendte mig om for å se røsten som talte med mig, og da jeg vendte mig, så jeg syv lysestaker av gull,


og midt imellem lysestakene en som lignet en menneskesønn, klædd i en fotsid kjortel og ombundet under brystet med et gullbelte,


og hans hode og hår var hvitt som hvit ull, som sne, og hans øine som ildslue,


og hans føtter var lik skinnende kobber, som om de var gjort glødende i en ovn, og hans røst som en lyd av mange vann.


Og i sin høire hånd hadde han syv stjerner, og av hans munn gikk det ut et tveegget skarpt sverd, og hans åsyn var som solen når den skinner i sin kraft.


Og da jeg så ham, falt jeg ned for hans føtter som en død, og han la sin høire hånd på mig og sa:


Frykt ikke! jeg er den første og den siste og den levende; og jeg var død, og se, jeg er levende i all evighet. Og jeg har nøklene til døden og til dødsriket.


Skriv da det du så, både det som er, og det som herefter skal skje,


hemmeligheten med de syv stjerner som du så i min høire hånd, og de syv gull-lysestaker! De syv stjerner er engler for de syv menigheter, og de syv lysestaker er syv menigheter.


Skriv til engelen for menigheten i Efesus: Dette sier han som holder de syv stjerner i sin høire hånd, han som går midt imellem de syv gull-lysestaker:


Jeg vet om dine gjerninger og ditt arbeid og ditt tålmod, og at du ikke kan tåle de onde; du har prøvd dem som sier de er apostler, og ikke er det, og du har funnet at de er løgnere;


og du har tålmod og har hatt meget å bære for mitt navns skyld, og du er ikke blitt trett.


Men jeg har imot dig at du har forlatt din første kjærlighet.


Kom derfor i hu hvad du er falt ifra, og omvend dig og gjør de første gjerninger! ellers kommer jeg over dig og vil flytte din lysestake fra dens sted, hvis du ikke omvender dig.


Men dette har du at du hater nikolaittenes gjerninger, som jeg og hater.


Den som har øre, han høre hvad Ånden sier til menighetene: Den som seirer, ham vil jeg gi å ete av livsens tre, som er i Guds Paradis!


Og skriv til engelen for menigheten i Smyrna: Dette sier den første og den siste, han som var død og er blitt levende:


Jeg vet om din trengsel og din fattigdom - men du er rik - og spotten fra dem som sier de er jøder, og ikke er det, men er Satans synagoge.


Frykt ikke for det du skal lide! Se, djevelen skal kaste nogen av eder i fengsel, forat I skal prøves, og I skal ha trengsel i ti dager. Vær tro inntil døden, så vil jeg gi dig livsens krone!


Den som har øre, han høre hvad Ånden sier til menighetene: Den som seirer, skal slett ikke skades av den annen død!


Og skriv til engelen for menigheten i Pergamum: Dette sier han som har det tveeggede skarpe sverd:


Jeg vet hvor du bor, der hvor Satan har sin trone, og du holder fast ved mitt navn, og du fornektet ikke min tro i de dager da Antipas var mitt trofaste vidne, han som blev slått ihjel hos eder, der hvor Satan bor.


Men jeg har nogen få ting imot dig: at du har nogen der som holder fast ved Bileams lære, han som lærte Balak å legge anstøt for Israels barn, å ete avguds-offer og drive hor;


således har også du nogen som i like måte holder fast ved nikolaittenes lære.


Omvend dig! ellers kommer jeg snart over dig og vil stride mot dem med min munns sverd.


Den som har øre, han høre hvad Ånden sier til menighetene: Den som seirer, ham vil jeg gi av den skjulte manna, og jeg vil gi ham en hvit sten og et nytt navn, skrevet på stenen, som ingen kjenner uten den som får det!


Og skriv til engelen for menigheten i Tyatira: Dette sier Guds Sønn, han som har øine som ildslue, og hvis føtter er lik skinnende kobber:


Jeg vet om dine gjerninger og din kjærlighet og tjeneste og tro og tålmodighet, og dine siste gjerninger, som er flere enn de første.


Men jeg har imot dig at du lar kvinnen Jesabel råde, hun som sier at hun er en profetinne, og som lærer og forfører mine tjenere til å drive hor og ete avgudsoffer.


Og jeg gav henne tid til å omvende sig; men hun vil ikke omvende sig fra sitt hor.


Se, jeg kaster henne på sykeseng, og dem som driver hor med henne, kaster jeg i stor trengsel, hvis de ikke omvender sig fra hennes gjerninger.


Og hennes barn vil jeg rykke bort ved død, og alle menighetene skal kjenne at jeg er den som ransaker nyrer og hjerter, og jeg vil gi hver av eder efter hans gjerninger.


Men til eder sier jeg, I andre som er i Tyatira, alle de som ikke har denne lære, de som ikke kjenner Satans dybder, som de sier: Jeg vil ikke legge nogen annen tyngsel på eder;


bare hold fast ved det I har, inntil jeg kommer!


Og den som seirer, og som tar vare på mine gjerninger inntil enden, ham vil jeg gi makt over hedningene,


og han skal styre dem med jernstav, likesom en knuser lerkar, således som og jeg har fått det av min Fader,


og jeg vil gi ham morgenstjernen.


Den som har øre, han høre hvad Ånden sier til menighetene!


Og skriv til engelen for menigheten i Sardes: Dette sier han som har de syv Guds ånder og de syv stjerner: Jeg vet om dine gjerninger, at du har navn av at du lever, og du er død.


Bli våken, og styrk det annet, som var på vei til å dø! for jeg har ikke funnet dine gjerninger fullkomne for min Gud.


Kom derfor i hu hvorledes du har lært og hørt, og ta vare på det og omvend dig! Dersom du da ikke våker, skal jeg komme som en tyv, og du skal ikke vite hvad stund jeg kommer over dig.


Dog har du nogen få navn i Sardes som ikke har smittet sine klær, og de skal gå med mig i hvite klær; for de er det verd.


Den som seirer, han skal således bli klædd i hvite klær, og jeg vil ikke utslette hans navn av livsens bok, og jeg vil kjennes ved hans navn for min Fader og for hans engler.


Og skriv til engelen for menigheten i Filadelfia: Dette sier den Hellige, den Sanndrue, han som har Davids nøkkel, han som lukker op, og ingen lukker til, og lukker til, og ingen lukker op:


Jeg vet om dine gjerninger; se, jeg har satt foran dig en åpnet dør, og ingen kan lukke den til; for du har liten styrke, og har dog tatt vare på mitt ord og ikke fornektet mitt navn.


Se, jeg lar nogen av Satans synagoge komme, av dem som sier de er jøder, og ikke er det, men lyver. Se, jeg vil gjøre så at de skal komme og falle ned for dine føtter og kjenne at jeg har elsket dig.


Fordi du har tatt vare på mitt ord om tålmodighet, vil jeg og fri dig ut fra den prøvelsens stund som skal komme over hele jorderike, for å prøve dem som bor på jorden.


Jeg kommer snart. Hold fast på det du har, forat ingen skal ta din krone!


Den som seirer, ham vil jeg gjøre til en støtte i min Guds tempel, og han skal aldri mere gå ut derfra, og jeg vil skrive på ham min Guds navn og navnet på min Guds stad, det nye Jerusalem, det som kommer ned fra himmelen fra min Gud, og mitt navn, det nye.


Og skriv til engelen for menigheten i Laodikea: Dette sier han som er amen, det troverdige og sanndrue vidne, ophavet til Guds skapning:


Jeg vet om dine gjerninger, at du hverken er kold eller varm; gid du var kold eller varm!


Derfor, da du er lunken, og hverken kold eller varm, vil jeg utspy dig av min munn.


Fordi du sier: Jeg er rik og har overflod og fattes intet, og du vet ikke at du er ussel og ynkelig og fattig og blind og naken,


så råder jeg dig at du kjøper av mig gull, glødet i ild, forat du kan bli rik, og hvite klær, forat du kan klæ dig i dem og din nakenhets skam ikke skal bli åpenbaret, og øiensalve til å salve dine øine med, forat du kan se!


Alle dem jeg elsker, dem refser og tukter jeg; vær derfor nidkjær og omvend dig!


Se, jeg står for døren og banker; om nogen hører min røst og åpner døren, da vil jeg gå inn til ham og holde nattverd med ham, og han med mig.


Den som seirer, ham vil jeg gi å sitte med mig på min trone, likesom jeg og har seiret og satt mig med min Fader på hans trone.


Derefter så jeg, og se, det var en dør åpnet i himmelen, og den første røst, som jeg hadde hørt likesom av en basun, som talte med mig, sa: Stig op her, og jeg vil vise dig det som skal skje herefter.


Straks var jeg bortrykket i ånden, og se, en trone var satt i himmelen, og det satt en på tronen.


Og han som satt der, var å se til likesom jaspis og sarder-sten, og det var en regnbue rundt omkring tronen, å se til likesom en smaragd.


Og rundt omkring tronen var det fire og tyve troner, og på tronene så jeg fire og tyve eldste sitte, klædd i hvite klær, med gullkroner på sine hoder.