For den som vil berge sitt liv, skal miste det, men den som mister sitt liv for min skyld, han skal berge det.


For hvad gagner det et menneske om han vinner den hele verden, men mister sig selv eller tar skade på sig selv?


For den som skammer sig ved mig og mine ord, ham skal også Menneskesønnen skamme sig ved når han kommer i sin og sin Faders og de hellige englers herlighet.


Jeg sier eder for sant: Nogen av dem som her står, skal ikke smake døden før de ser Guds rike.


Og det skjedde omkring åtte dager efterat han hadde talt dette, at han tok med sig Peter og Johannes og Jakob og gikk op i fjellet for å bede.


Og mens han bad, blev hans åsyn anderledes å se til, og hans klædning blev hvit og skinte som lynet.


Og se, to menn talte med ham, og det var Moses og Elias;


de viste sig i herlighet og talte om hans bortgang, som han skulde fullbyrde i Jerusalem.


Peter og de som var med ham, var tunge av søvn; men da de blev fullt våkne, så de hans herlighet og de to menn som stod hos ham.


Og det skjedde da de skiltes fra ham, da sa Peter til Jesus: Mester! det er godt at vi er her; la oss gjøre tre boliger, en til dig, og en til Moses, og en til Elias! - han visste ikke hvad han sa.


Som han sa dette, kom en sky og overskygget dem; og de blev forferdet da de kom inn i skyen.


Og det kom en røst ut av skyen: Dette er min Sønn, den utvalgte; ham skal I høre!


Og da røsten kom, var ingen å se, uten Jesus alene. Og de tidde stille og fortalte ingen i de dager noget av det som de hadde sett.


Og det skjedde dagen derefter, da de kom ned fra fjellet, at meget folk kom ham i møte.


Og se, en mann av folket ropte: Mester! jeg ber dig: Se til min sønn! for han er min eneste,


og se, en ånd griper ham, og straks setter han i et skrik, og den sliter i ham så han fråder; og det er så vidt den slipper ham, og ille farer den da med ham;


og jeg bad dine disipler at de skulde drive den ut, men de kunde ikke.


Jesus svarte og sa: Du vantro og vrange slekt! hvor lenge skal jeg være hos eder og tåle eder? Før din sønn hit!


Ennu mens han var på veien til ham, rev og slet den onde ånd i ham; men Jesus truet den urene ånd og helbredet gutten og gav ham tilbake til hans far.


Og alle var slått av forundring over Guds storhet.


Men mens alle undret sig over alt det han gjorde, sa han til sine disipler: Gjem disse ord i eders ører: Menneskesønnen skal overgis i menneskers hender!


Men de skjønte ikke dette ord, og det var skjult for dem, så de ikke fattet det, og de fryktet for å spørre ham om dette ord.


Men det kom en tanke op i dem om hvem som vel var den største av dem.


Men da Jesus så deres hjertes tanke, tok han et lite barn og stilte det ved siden av sig


og sa til dem: Den som tar imot dette lille barn for mitt navns skyld, tar imot mig, og den som tar imot mig, tar imot ham som sendte mig; for den som er den minste iblandt eder alle, han er stor.


Da svarte Johannes og sa: Mester! vi så en som drev ut onde ånder i ditt navn, og vi forbød ham det, fordi han ikke er i følge med oss.


Og Jesus sa til ham: Forbyd det ikke! for den som ikke er imot eder, er med eder.


Og det skjedde da det led mot tiden at han skulde optas, da vendte han sitt åsyn mot Jerusalem for å dra der op,


og han sendte bud foran sig. De gikk da avsted, og kom inn i en samaritansk by for å gjøre i stand for ham;


og de tok ikke imot ham, fordi hans åsyn var vendt mot Jerusalem.


Da hans disipler Jakob og Johannes så det, sa de: Herre! vil du vi skal byde ild fare ned fra himmelen og fortære dem, likesom Elias gjorde?


Men han vendte sig om og talte strengt til dem og sa: I vet ikke av hvad ånd I er.


For Menneskesønnen er ikke kommet for å ødelegge menneskeliv, men for å frelse. Og de gikk til en annen by.


Og det skjedde mens de vandret på veien, da sa en til ham: Jeg vil følge dig hvorhen du går.


Han sa til en annen: Følg mig! Men han sa: Herre! gi mig først lov til å gå bort og begrave min far!


Men han sa til ham: La de døde begrave sine døde; men gå du avsted og forkynn Guds rike!


Også en annen sa: Jeg vil følge dig, Herre! men gi mig først lov til å si farvel til dem der hjemme!


Men Jesus sa til ham: Ingen som legger sin hånd på plogen og ser sig tilbake, er skikket for Guds rike.


Siden utvalgte Herren også sytti andre og sendte dem ut, to og to, i forveien for sig til hver by og hvert sted hvor han selv skulde komme.


Og han sa til dem: Høsten er stor, men arbeiderne få; bed derfor høstens herre at han vil drive arbeidere ut til sin høst!


Gå avsted! Se, jeg sender eder som lam midt iblandt ulver.


Bær ikke pung, ikke skreppe, ikke sko; gi eder ikke i tale med nogen på veien!


Men hvor I kommer inn i et hus, der skal I først si: Fred være med dette hus!


Og er det et fredens barn der, da skal eders fred hvile over ham, men hvis ikke, da skal den vende tilbake over eder.


Men bli der i huset, og et og drikk hvad de byr eder! for arbeideren er sin lønn verd. I skal ikke flytte fra hus til hus.


Og hvor I kommer inn i en by og de tar imot eder, der skal I ete hvad de setter frem for eder,


og helbred de syke som er der, og si til dem: Guds rike er kommet nær til eder!


Men hvor I kommer inn i en by og de ikke tar imot eder, der skal I gå ut på dens gater og si:


Endog støvet som er blitt hengende ved våre føtter av eders by, stryker vi av til eder; men dette skal I vite at Guds rike er kommet nær!


Jeg sier eder at det skal gå Sodoma tåleligere på hin dag enn den by.


Ve dig, Korasin! ve dig, Betsaida! for dersom de kraftige gjerninger som er gjort i eder, var gjort i Tyrus og Sidon, da hadde de for lenge siden omvendt sig og sittet i sekk og aske.


Dog, det skal gå Tyrus og Sidon tåleligere i dommen enn eder.


Og du, Kapernaum, som er blitt ophøiet like til himmelen! like til dødsriket skal du bli nedstøtt.


Den som hører eder, hører mig, og den som forkaster eder, forkaster mig, og den som forkaster mig, forkaster ham som sendte mig.


Og de sytti kom glade tilbake og sa: Herre! endog de onde ånder er oss lydige i ditt navn!


Da sa han til dem: Jeg så Satan falle ned fra himmelen som et lyn.


Se, jeg har gitt eder makt til å trede på slanger og skorpioner og over alt fiendens velde, og ingen ting skal skade eder;


dog, gled eder ikke over dette at åndene er eder lydige, men gled eder over at eders navn er opskrevet i himmelen!


I den samme stund frydet han sig i den Hellige Ånd og sa: Jeg priser dig, Fader, himmelens og jordens herre, fordi du har skjult dette for de vise og forstandige og åpenbaret det for de umyndige; ja, Fader, fordi således skjedde det som var velbehagelig for dig.


Alle ting er mig overgitt av min Fader, og ingen kjenner til hvem Sønnen er, uten Faderen, og hvem Faderen er, uten Sønnen og den som Sønnen vil åpenbare det for.


Og han vendte sig særlig til sine disipler og sa: Salige er de øine som ser det I ser;


for jeg sier eder: Mange profeter og konger har villet se det I ser, og har ikke fått se det, og høre det I hører, og har ikke fått høre det.


Og se, en lovkyndig stod op og fristet ham og sa: Mester! hvad skal jeg gjøre forat jeg kan arve evig liv?


Han sa til ham: Hvad er skrevet i loven? hvorledes leser du?


Han svarte og sa: Du skal elske Herren din Gud av alt ditt hjerte og av all din sjel og av all din makt og av all din hu, og din næste som dig selv.


Da sa han til ham: Du svarte rett; gjør dette, så skal du leve!


Men da han vilde gjøre sig selv rettferdig, sa han til Jesus: Hvem er da min næste?


Jesus svarte og sa: En mann gikk ned fra Jerusalem til Jeriko, og han falt iblandt røvere, som både klædde ham av og slo ham og gikk bort og lot ham ligge halvdød.


Men det traff sig så at en prest drog samme vei ned, og han så ham, og gikk like forbi.


Likeså en levitt; han kom til stedet, gikk frem og så ham, og gikk like forbi.


Men en samaritan som var på reise, kom dit hvor han var, og da han så ham, ynkedes han inderlig,


og han gikk bort til ham og forbandt hans sår og helte olje og vin i dem, og han løftet ham op på sitt eget dyr og førte ham til et herberge og pleide ham.


Og da det led mot næste dag, tok han to penninger frem og gav verten og sa til ham: Plei ham! og hvad mere du måtte koste på ham, det skal jeg betale dig igjen når jeg kommer tilbake.


Hvem av disse tre synes du nu viste sig som den manns næste som var falt iblandt røverne?


Han sa: Den som gjorde barmhjertighet imot ham. Da sa Jesus til ham: Gå du bort og gjør likeså!


Og det skjedde mens de var på vandring, at han kom til en by, og en kvinne ved navn Marta tok imot ham i sitt hus.


Og hun hadde en søster som hette Maria; hun satte sig ved Jesu føtter og hørte på hans ord.


Men Marta hadde det meget travelt med å tjene ham; hun gikk da frem og sa: Herre! bryr du dig ikke om at min søster har latt mig bli alene om å tjene dig? Si da til henne at hun skal hjelpe mig!


Men Jesus svarte og sa til henne: Marta! Marta! du gjør dig strev og uro med mange ting;


men ett er nødvendig. Maria har valgt den gode del, som ikke skal tas fra henne.


Og det skjedde at han var ensteds og bad; og da han holdt op, sa en av hans disipler til ham: Herre! lær oss å bede, likesom Johannes lærte sine disipler!


Da sa han til dem: Når I beder, skal I si: Fader vår, du som er i himmelen! Helliget vorde ditt navn; komme ditt rike; skje din vilje, som i himmelen, så og på jorden;


gi oss hver dag vårt daglige brød;


og forlat oss våre synder, for også vi forlater hver den som er oss skyldig; og led oss ikke inn i fristelse; men fri oss fra det onde.


Og han sa til dem: Om nogen av eder har en venn og kommer til ham midt på natten og sier til ham: Kjære, lån mig tre brød!


for en venn er kommet til mig fra reisen, og jeg har ikke noget å sette frem for ham


- skulde da han der inne svare: Gjør mig ikke uleilighet! Døren er alt lukket, og mine småbarn er i seng med mig; jeg kan ikke stå op og gi dig det?


Jeg sier eder: Om han ikke står op og gir ham det fordi han er hans venn, så vil han stå op for hans ubluhets skyld og gi ham alt det han trenger til.


Og jeg sier eder: Bed, så skal eder gis; let, så skal I finne; bank på, så skal det lukkes op for eder!


Men hvem av eder som er far, vil gi sin sønn en sten når han ber om brød, eller når han ber om en fisk, gi ham en orm i stedet for fisken,


eller når han ber om et egg, gi ham en skorpion?


Dersom da I, som er onde, vet å gi eders barn gode gaver, hvor meget mere skal da Faderen, som er i himmelen, gi dem den Hellige Ånd som beder ham!


Og han drev ut en ond ånd, og den var stum; men det skjedde da den onde ånd var faret ut, da talte den stumme. Og folket undret sig.


Men nogen av dem sa: Det er ved Be'elsebul, de onde ånders fyrste, han driver de onde ånder ut.


Andre igjen fristet ham og krevde et tegn fra himmelen av ham.


Men da han visste deres tanker, sa han til dem: Hvert rike som kommer i strid med sig selv, legges øde, og hus faller på hus.


Men er nu også Satan kommet i strid med sig selv, hvorledes kan da hans rike bli stående? I sier jo at jeg driver de onde ånder ut ved Be'elsebul.


Men driver jeg de onde ånder ut ved Be'elsebul, ved hvem er det da eders barn driver dem ut? Derfor skal de være eders dommere.


Men er det ved Guds finger jeg driver de onde ånder ut, da er jo Guds rike kommet til eder.


Når den sterke med våben vokter sin egen gård, da får hans eiendom være i fred;


men når en som er sterkere enn han, kommer over ham og overvinner ham, da tar han hans fulle rustning, som han hadde satt sin lit til, og utdeler det rov han har tatt fra ham.


Når den urene ånd er faret ut av et menneske, går den gjennem tørre steder og søker hvile, og når den ikke finner det, sier den: Jeg vil vende tilbake til mitt hus som jeg fór ut av.


Og når den kommer dit, finner den det feiet og pyntet.


Så går den bort og tar med sig syv andre ånder, verre enn den selv, og de går inn og bor der, og det siste blir verre med det menneske enn det første.


Og det skjedde da han sa dette, at en kvinne blandt folket løftet sin røst og sa til ham: Salig er det liv som bar dig, og det bryst som du diet.


Men han sa: Ja, salige er de som hører Guds ord og bevarer det.


Da nu folket strømmet til, tok han til orde: Denne slekt er en ond slekt; den krever tegn, og tegn skal ikke gis den, uten Jonas' tegn.


For likesom Jonas blev et tegn for folket i Ninive, således skal også Menneskesønnen bli det for denne slekt.


Dronningen fra Syden skal stå op på dommens dag sammen med mennene av denne slekt og fordømme dem; for hun kom fra jordens ende for å høre Salomos visdom, og se, her er mere enn Salomo.


Ingen som tender et lys, setter det i kjelleren eller under en skjeppe, men i staken, forat de som kommer inn, skal se skinnet av det.


Ditt øie er legemets lys; når ditt øie er friskt, da er også hele ditt legeme lyst; men er det sykt, da er også ditt legeme mørkt.


Se derfor til at lyset i dig ikke er mørke!


Dersom altså hele ditt legeme er lyst og ikke har nogen del som er mørk, da først blir det rett lyst helt igjennem, som når lyset lyser på dig med strålende skinn.


Men da han hadde talt, bad en fariseer ham at han vilde ete hos ham; han gikk da inn og satte sig til bords.


Men da fariseeren så at han ikke først vasket sig før måltidet, undret han sig.


Da sa Herren til ham: I fariseere renser nu beger og fat utvendig; men eders indre er fullt av rov og ondskap.


I dårer! han som gjorde det utvendige, har ikke han også gjort det innvendige?


Men gi det som er inneni, til almisse, og se, da er alt rent for eder.


Men ve eder, I fariseere, I som gir tiende av mynte og rute og alle slags maturter, og ikke spør efter rett og kjærlighet til Gud! Dette burde gjøres, og det andre ikke lates ugjort.


Ve eder, I fariseere, I som så gjerne vil ha de øverste seter i synagogene og hilsninger på torvene!


Ve eder, I som ligner de ukjennelige graver, som menneskene går omkring på uten å vite av det!


Da svarte en av de lovkyndige og sa til ham: Mester! ved å si dette krenker du også oss.


Men han sa: Ve også eder, I lovkyndige, I som lesser byrder på menneskene, som de vanskelig kan bære, og selv rører I ikke byrdene med én av eders fingrer!


Ve eder, I som bygger gravsteder for profetene, og eders fedre slo dem ihjel!


Så gir I da eders fedres gjerninger vidnesbyrd og samtykke; for de slo dem ihjel, og I bygger.


Derfor sa også Guds visdom: Jeg vil sende profeter og apostler til dem, og nogen av dem skal de slå ihjel, og nogen skal de forfølge,


forat alle profeters blod, som er utøst fra verdens grunnvoll blev lagt, skal bli krevd av denne slekt,


fra Abels blod til Sakarias' blod, han som blev drept mellem alteret og templet. Ja, sier jeg eder, det skal bli krevd av denne slekt.


Ve eder, I lovkyndige, I som har tatt kunnskapens nøkkel til eder! Selv er I ikke gått inn, og dem som var i ferd med å gå inn, har I hindret.


Og da han gikk ut derfra, begynte de skriftlærde og fariseerne å trenge hårdt inn på ham og å spørre ham ut om mangt og meget,


for de lurte på ham for å lokke noget ut av hans munn.


Da folket imens hadde samlet sig i tusentall, så de trådte på hverandre, tok han til orde og sa til sine disipler: Ta eder først og fremst i vare for fariseernes surdeig, som er hykleri!


Men intet er skjult som ikke skal bli åpenbaret, og intet er dulgt som ikke skal bli kjent;


derfor skal alt det som I sier i mørket, bli hørt i lyset, og det som I hvisker i øret inne i kammerne, det skal bli forkynt på takene.


Men jeg sier til eder, mine venner: Frykt ikke for dem som slår legemet ihjel og derefter ikke kan gjøre mere;


men jeg vil vise eder hvem I skal frykte for: Frykt for ham som har makt både til å slå ihjel og til derefter å kaste i helvede! Ja, sier jeg eder, for ham skal I frykte.


Selges ikke fem spurver for to øre? Og ikke én av dem er glemt hos Gud.


Men endog hårene på eders hode er tellet alle sammen; frykt ikke! I er mere enn mange spurver.


Men jeg sier eder: Hver den som kjennes ved mig for menneskene, ham skal også Menneskesønnen kjennes ved for Guds engler;


men den som fornekter mig for menneskene, han skal fornektes for Guds engler.


Og hver den som taler et ord mot Menneskesønnen, ham skal det bli forlatt; men den som taler bespottelig mot den Hellige Ånd, ham skal det ikke bli forlatt.


Men når de fører eder frem for synagogene og øvrighetene og myndighetene, da vær ikke bekymret for hvorledes eller hvad I skal svare for eder, eller hvad I skal si;


for den Hellige Ånd skal lære eder i samme stund hvad I skal si.


Og en av folket sa til ham: Mester! si til min bror at han skal skifte arven med mig!


Men han sa til ham: Menneske! hvem har satt mig til dommer eller skifter over eder?


Og han sa til dem: Se til og ta eder i vare for all havesyke! for ingen har sitt liv av sitt gods, om han er nokså rik.


Og han fortalte dem en lignelse og sa: Der var en rik mann hvis jord bar godt;


og han tenkte ved sig selv: Hvad skal jeg gjøre? jeg har ikke rum til å samle min grøde i.


Og han sa: Jo, dette vil jeg gjøre: Jeg vil rive mine lader ned og bygge dem større, og der vil jeg samle hele min avling og mitt gods;


og så vil jeg si til min sjel: Sjel! du har meget godt liggende for mange år; slå dig til ro, et, drikk, vær glad!


Men Gud sa til ham: Du dåre! i denne natt kreves din sjel av dig; hvem skal så ha det du har samlet?


Således er det med den som samler sig skatter og ikke er rik i Gud.


Og han sa til sine disipler: Derfor sier jeg eder: Vær ikke bekymret for eders liv, hvad I skal ete, heller ikke for eders legeme, hvad I skal klæ eder med!


Livet er mere enn maten, og legemet mere enn klærne.


Gi akt på ravnene: de hverken sår eller høster, de har ikke matbod eller lade, og Gud før dem allikevel. Hvor meget mere er ikke I enn fuglene!


Formår I da ikke engang det minste, hvorfor er I da bekymret for det andre?


Gi akt på liljene, hvorledes de vokser: de arbeider ikke, de spinner ikke; men jeg sier eder: Enn ikke Salomo i all sin herlighet var klædd som én av dem.


Men klær Gud således gresset på marken, som står idag og imorgen kastes i ovnen, hvor meget mere skal han da klæ eder, I lite troende!


Så skal da I heller ikke søke efter hvad I skal ete, eller hvad I skal drikke, og ikke la eders tanker fare hit og dit.


For alt slikt søker hedningene i verden efter; men eders Fader vet at I trenger til det.


Men søk hans rike, så skal I få dette i tilgift!


Frykt ikke, du lille hjord! for det har behaget eders Fader å gi eder riket.


Selg det I eier, og gi almisse! Gjør eder punger som ikke eldes, en skatt som ikke forgår, i himmelen, der hvor tyve-hånd ikke når, og møll ikke tærer!


For hvor eders skatt er, der vil også eders hjerte være.


La eders lender være ombundet og eders lys brennende,


og vær I likesom folk som venter på sin herre når han vil fare hjem fra bryllupet, forat de kan lukke op for ham straks han kommer og banker på!


Salige er de tjenere som herren finner våkne når han kommer. Sannelig sier jeg eder: Han skal binde op om sig og la dem sette sig til bords og gå frem og tjene dem.


Og om han kommer i den annen vakt, og om han kommer i den tredje og finner det så, salige er de.


Men dette skal I vite at dersom husbonden visste i hvilken time tyven kom, da vilde han våke og ikke la nogen bryte inn i sitt hus.


Vær da også I rede! for Menneskesønnen kommer i den time I ikke tenker.


Da sa Peter til ham: Herre! er det oss du taler om i denne lignelse, eller alle?


Og Herren sa: Hvem er da den tro og kloke husholder, som hans husbond vil sette over sine tjenestefolk for å gi dem deres mat i rette tid?


Men dersom denne tjener sier i sitt hjerte: Min herre dryger med å komme, og så gir sig til å slå drengene og pikene og å ete og drikke og fylle sig,


da skal denne tjeners herre komme en dag han ikke venter, og en time han ikke vet, og hugge ham sønder og gi ham lodd og del med de utro.


Men den tjener som kjente sin herres vilje, og ikke stelte til eller satte i verk det han vilde, han skal få mange slag;


men den som ikke kjente den, men gjorde det som er slag verd, han skal få færre. Hver den som meget er gitt, av ham skal meget kreves, og den som meget er overgitt, av ham skal dess mere fordres.


Ild er jeg kommet for å kaste på jorden; og hvor gjerne jeg vilde den alt var tendt!


Men en dåp har jeg å døpes med; og hvor jeg gruer til den er fullført!


Tror I at jeg er kommet for å gi fred på jorden? Nei, sier jeg eder, men strid.


For fra nu av skal fem være i strid i ett hus, tre mot to og to mot tre,


far mot sønn og sønn mot far, mor mot datter og datter mot mor, svigermor mot svigerdatter og svigerdatter mot svigermor.


Men han sa også til folket: Når I ser det stiger en sky op i vest, sier I straks: Det kommer regn, og det skjer så;


og når I ser det blåser sønnenvind, sier I: Det blir hete, og det blir så.


I hyklere! Jordens og himmelens utseende vet I å tyde; hvorfor kan I da ikke tyde denne tid?


Hvorfor dømmer I da ikke også av eder selv hvad rett er?


For når du går avsted til øvrigheten med din motstander, da gjør dig umak for å bli forlikt med ham mens du er på veien, forat han ikke skal dra dig frem for dommeren, og dommeren overgi dig til fangevokteren, og fangevokteren kaste dig i fengsel.


Jeg sier dig: Du skal ingenlunde komme ut derfra før du har betalt til siste øre.


På samme tid kom nogen og fortalte ham om de galileere hvis blod Pilatus hadde blandet med deres offer.


Han svarte da og sa til dem: Tenker I at disse galileere var syndere fremfor alle andre galileere, fordi de har lidt dette?


Nei, sier jeg eder; men dersom I ikke omvender eder, skal I alle omkomme likedan.


Eller hine atten som tårnet ved Siloa falt over og slo ihjel, tenker I at de var skyldige fremfor alle mennesker som bor i Jerusalem?


Nei, sier jeg eder; men dersom I ikke omvender eder, skal I alle omkomme på samme vis.


Men han sa denne lignelse: En mann hadde et fikentre som var plantet i hans vingård, og han kom og lette efter frukt på det, og fant ingen.


Da sa han til vingårdsmannen: Se, i tre år er jeg nu kommet og har lett efter frukt på dette fikentre og har ikke funnet nogen; hugg det ned! Hvorfor skal det også opta jorden til ingen nytte?


Men han svarte ham: Herre! la det ennu stå dette år, til jeg får gravd omkring det og lagt gjødning på,


om det kanskje kunde bære til næste år! hvis ikke, da kan du hugge det ned.


Og han holdt på å lære i en av synagogene på sabbaten;


og se, der var en kvinne som hadde hatt en vanmakts-ånd i atten år, og hun var krumbøid og kunde ikke rette sig helt op.


Da Jesus så henne, kalte han henne til sig og sa til henne: Kvinne! du er løst fra din vanmakt.


Og han la sine hender på henne, og straks rettet hun sig op og priste Gud.


Da tok synagoge-forstanderen til orde - han var vred over at Jesus helbredet på sabbaten - og han sa til folket: Det er seks dager til å arbeide i; kom derfor på dem og la eder helbrede, og ikke på sabbatsdagen!


Men Herren svarte ham og sa: I hyklere! vil ikke enhver av eder på sabbaten løse sin okse eller sitt asen fra krybben og gå bort og vanne dem?


Men denne, en Abrahams datter, som Satan har bundet, tenk, i atten år, skulde ikke hun bli løst av dette bånd på sabbatsdagen?


Da han sa dette, blev de til skamme alle som stod ham imot, og alt folket gledet sig over alle de herlige gjerninger han gjorde.


Derfor sa han: Hvad er Guds rike likt, og hvad skal jeg ligne det med?


Det er likt et sennepskorn som en mann tok og la i sin have; og det vokste og blev til et tre, og himmelens fugler bygget rede i dets grener.


Og atter sa han: Hvad skal jeg ligne Guds rike med?


Det er likt en surdeig som en kvinne tok og skjulte i tre skjepper mel, til det blev syret alt sammen.


Og han gikk omkring og lærte rundt om I byer og landsbyer, og tok veien til Jerusalem.


En sa da til ham: Herre! er det få som blir frelst? Da sa han til dem:


Strid for å komme inn igjennem den trange dør! for mange, sier jeg eder, skal søke å komme inn, og ikke være i stand til det.


Fra den stund av da husbonden har reist sig og lukket døren, og I begynner å stå utenfor og banke på døren og si: Herre, lukk op for oss! da skal han svare og si til eder: Jeg vet ikke hvor I er fra.


Da skal I begynne å si: Vi åt og drakk for dine øine, og du lærte på våre gater!


Og han skal si: Jeg sier eder: Jeg vet ikke hvor I er fra; vik bort fra mig alle I som gjorde urett!


Der skal være gråt og tenners gnidsel når I får se Abraham og Isak og Jakob og alle profetene i Guds rike, men eder selv kastet utenfor.


Og det skal komme folk fra øst og vest og fra nord og syd, og de skal sitte til bords i Guds rike.


Og se, der er de som er mellem de siste og skal bli de første, og der er de som er mellem de første og skal bli de siste.


I samme stund kom nogen fariseere og sa til ham: Gå bort og dra herfra! for Herodes har i sinne å slå dig ihjel.


Og han sa til dem: Gå og si til den rev: Se, jeg driver ut onde ånder og fullfører helbredelser idag og imorgen, og på den tredje dag er jeg ved enden;


men jeg må vandre idag og imorgen og dagen derefter; for det går ikke an at en profet mister livet utenfor Jerusalem.


Jerusalem! Jerusalem! du som slår ihjel profetene og stener dem som er sendt til dig! hvor ofte jeg vilde samle dine barn, likesom en høne samler sine kyllinger under sine vinger! Og I vilde ikke.


Se, eders hus skal overlates eder selv. Jeg sier eder at I ikke skal se mig før den stund kommer da I sier: Velsignet være han som kommer i Herrens navn!


Og det skjedde da han kom inn i en av de øverste fariseeres hus på en sabbat for å holde måltid, og de lurte på ham,


se, da var der en vattersottig mann like for ham.


Og Jesus tok til orde og talte til de lovkyndige og fariseerne og sa: Er det tillatt å helbrede på sabbaten, eller ikke?


Men de tidde. Og han tok på ham og helbredet ham, og lot ham gå.


Og han tok atter til orde og sa til dem: Hvem av eder har en sønn eller en okse som faller i en brønn, og drar dem ikke straks op igjen på sabbatsdagen?


Men de var ikke i stand til å svare ham på dette.


Og han sa en lignelse til gjestene, da han la merke til hvorledes de valgte sig ut de øverste seter:


Når du blir buden av nogen til bryllups, da sett dig ikke øverst ved bordet, forat ikke en gjævere enn du skal være buden,


og den som innbød dig og ham, skal komme og si til dig: Gi denne mann rum! og du så med skam skal komme til å sitte nederst.


Men når du er buden, da gå og sett dig nederst, forat han som innbød dig, kan si til dig når han kommer: Venn, kom hit, sett dig høiere op! Da får du ære i alle deres øine som sitter til bords med dig;


for hver den sig selv ophøier, skal fornedres, og den sig selv fornedrer, skal ophøies.


Han sa også til den som hadde innbudt ham: Når du gjør gjestebud middag eller aften, da innbyd ikke dine venner eller dine brødre eller dine frender eller rike granner, forat ikke de skal be dig igjen, så du får gjengjeld!


Men når du gjør gjestebud, da be fattige, vanføre, halte, blinde!


så er du salig; for de har ikke noget å gi dig igjen, men du skal få det igjen i de rettferdiges opstandelse.


Da en av dem som satt med til bords, hørte dette, sa han til ham: Salig er den som får sitte til bords i Guds rike.


Da sa han til ham: Det var en mann som gjorde en stor nattverd og innbød mange;


og han sendte sin tjener ut ved den tid nattverden skulde holdes, for å si til de innbudne: Kom! for nu er det ferdig.


Men de begynte alle som én å undskylde sig. Den første sa til ham: Jeg har kjøpt en aker og må nødvendig gå ut og se på den; jeg ber dig, ha mig undskyldt!


Og en annen sa: Jeg har kjøpt fem par okser og går ut for å prøve dem; jeg ber dig, ha mig undskyldt!


Og atter en annen sa: Jeg har tatt mig en hustru, og derfor kan jeg ikke komme.


Og tjeneren kom og fortalte sin herre dette. Da blev husbonden harm og sa til tjeneren: Gå i hast ut på byens gater og streder, og før herinn de fattige og vanføre og blinde og halte!


Og tjeneren sa: Herre! det er gjort som du bød, og der er ennu rum.


Da sa herren til tjeneren: Gå ut på veiene og ved gjerdene og nød dem til å komme inn, forat mitt hus kan bli fullt!


For jeg sier eder at ingen av de menn som var innbudt, skal smake min nattverd.


Og meget folk vandret sammen med ham. Og han vendte sig og sa til dem:


Om nogen kommer til mig og ikke hater sin far og mor og hustru og barn og brødre og søstre, ja endog sitt eget liv, han kan ikke være min disippel.


Og den som ikke bærer sitt kors og følger efter mig, han kan ikke være min disippel.


For hvem av eder som vil bygge et tårn, setter sig ikke først ned og regner efter hvad det vil koste, om han har nok til å fullføre det med,


forat ikke, når han har lagt grunnen og ikke er i stand til å fullføre det, alle de som ser det, skal begynne å spotte ham og si:


Denne mann begynte å bygge, og var ikke i stand til å fullføre det?


Eller hvilken konge som drar ut for å møte en annen konge i strid, setter sig ikke først ned og rådslår om han med ti tusen er i stand til å møte den som kommer imot ham med tyve tusen?


Men kan han ikke det, da skikker han sendemenn til ham, mens han ennu er langt borte, og tinger om fred.


Således kan da ingen av eder være min disippel uten at han opgir alt det han eier.


Salt er en god ting, men når også saltet mister sin kraft, hvad skal det da saltes med?


Det duer hverken i jord eller i gjødsel; det blir kastet ut. Den som har ører å høre med, han høre!


Og alle toldere og syndere holdt sig nær til ham for å høre ham.


Og både fariseerne og de skriftlærde knurret sig imellem og sa: Denne mann tar imot syndere og eter sammen med dem!


Da talte han denne lignelse til dem:


Hvilket menneske iblandt eder som har hundre får og mister ett av dem, forlater ikke de ni og nitti i ørkenen og går efter det han har mistet, til han finner det?


Og når han har funnet det, legger han det på sine skuldrer med glede,


og når han kommer hjem, kaller han sine venner og granner sammen og sier til dem: Gled eder med mig, for jeg har funnet mitt får som jeg hadde mistet!


Jeg sier eder: Således skal det være glede i himmelen over én synder som omvender sig, mere enn over ni og nitti rettferdige som ikke trenger til omvendelse.


Eller hvilken kvinne som har ti sølvpenninger og mister én av dem, tender ikke lys og feier sitt hus og leter med flid til hun finner den?


Og når hun har funnet den, kaller hun sine venninner og grannekvinner sammen og sier: Gled eder med mig, for jeg har funnet sølvpenningen som jeg hadde mistet!


Således, sier jeg eder, blir det glede for Guds engler over én synder som omvender sig.


Og han sa: En mann hadde to sønner,


og den yngste av dem sa til sin far: Far! gi mig den del av boet som faller på mig! Og han skiftet sin eiendom imellem dem.


Og ikke mange dager derefter samlet den yngste sønn alt sitt og drog til et land langt borte, og der ødte han sin eiendom i et ryggesløst levnet.


Men da han hadde satt alt over styr, blev det en svær hunger i det land, og han begynte å lide nød.


Da gikk han bort og holdt sig til en av borgerne der i landet, og han sendte ham ut på sine marker for å gjæte svin;


og hans attrå var å fylle sin buk med de skolmer som svinene åt, og ingen gav ham noget.


Men da kom han til sig selv og sa: Hvor mange leiefolk hos min far har fullt op av brød, men jeg setter livet til her av sult!


Jeg vil stå op og gå til min far og si til ham: Far! jeg har syndet mot himmelen og for dig;


jeg er ikke verdig lenger til å kalles din sønn; la mig få være som en av dine leiefolk!


Og han stod op og kom til sin far. Men da han ennu var langt borte, så hans far ham, og han ynkedes inderlig, og løp til og falt ham om halsen og kysset ham.


Men sønnen sa til ham: Far! jeg har syndet mot himmelen og for dig, og jeg er ikke verdig lenger til å kalles din sønn.


Men faren sa til sine tjenere: Ta frem den beste klædning og ha den på ham, og gi ham en ring på hans hånd og sko på hans føtter,


og hent gjøkalven og slakt den, og la oss ete og være glade!


For denne min sønn var død og er blitt levende igjen, var tapt og er funnet. Og de begynte å være glade.


Men hans eldste sønn var ute på marken, og da han gikk hjemover og kom nær til huset, hørte han spill og dans;


og han kalte en av tjenerne til sig og spurte hvad dette var.


Han sa til ham: Din bror er kommet, og din far lot slakte gjøkalven, fordi han fikk ham frisk tilbake.


Da blev han vred og vilde ikke gå inn. Hans far gikk da ut og talte vennlig til ham;


men han svarte og sa til sin far: Se, i så mange år har jeg tjent dig, og aldri har jeg gjort imot ditt bud, og mig har du aldri gitt et kje forat jeg kunde være glad med mine venner;


men da denne din sønn kom, han som har ett op din eiendom sammen med skjøger, da slaktet du gjøkalven for ham!


Men han sa til ham: Barn! du er alltid hos mig, og alt mitt er ditt;


men vi burde fryde og glede oss fordi denne din bror var død og er blitt levende, var tapt og er funnet.


Men han sa også til sine disipler: Der var en rik mann som hadde en husholder, og han blev angitt for ham som en som ødte hans eiendom.


Og han kalte ham for sig og sa til ham: Hvad er dette jeg hører om dig? Gjør regnskap for din husholdning! for du kan ikke lenger forestå mitt hus.


Da sa husholderen ved sig selv: Hvad skal jeg gjøre, nu da min herre tar husholdningen fra mig? Jeg er ikke i stand til å grave, jeg skammer mig ved å tigge.


Nu vet jeg hvad jeg vil gjøre, forat de skal ta imot mig i sine hus når jeg blir avsatt fra husholdningen.


Og han kalte til sig hver især av sin herres skyldnere, og sa til den første: Hvor meget er du min herre skyldig?


Han sa: Hundre anker olje. Da sa han til ham: Her har du ditt gjeldsbrev; sett dig ned, skynd dig og skriv femti!


Derefter sa han til en annen: Og du, hvor meget er du skyldig? Han sa: Hundre tønner hvete. Han sier til ham: Her har du ditt gjeldsbrev; skriv åtti!


Og Herren roste den urettferdige husholder for at han hadde båret sig klokt ad; for denne verdens barn er klokere mot sin egen slekt enn lysets barn.


Og jeg sier eder: Gjør eder venner ved den urettferdige mammon, forat de, når den svikter, må ta imot eder i de evige boliger!


Den som er tro i smått, er også tro i stort, og den som er urettferdig i smått, er også urettferdig i stort.


Dersom I da ikke har vært tro i den urettferdige mammon, hvem vil da betro eder de sanne skatter?


Og dersom I ikke har vært tro i det som hører andre til, hvem vil da gi eder noget til eget eie?


Ingen tjener kan tjene to herrer; for han vil enten hate den ene og elske den andre, eller holde sig til den ene og forakte den andre; I kan ikke tjene Gud og mammon.


Fariseerne, som var pengekjære, hørte på alt dette, og de spottet ham.


Da sa han til dem: I er de som gjør eder selv rettferdige for menneskene; men Gud kjenner eders hjerter; for det som er høit i menneskers øine, er en vederstyggelighet for Gud.


Loven og profetene hadde sin tid inntil Johannes; fra den tid forkynnes evangeliet om Guds rike, og enhver trenger sig inn i det med makt;


men før skal himmel og jord forgå før en eneste tøddel av loven skal falle bort.


Hver den som skiller sig fra sin hustru og gifter sig med en annen kvinne, han driver hor, og hver den som gifter sig med en kvinne som er skilt fra sin mann, han driver hor.


Der var en rik mann, og han klædde sig i purpur og kostelig linklæde og levde hver dag i herlighet og glede.


Men der var en fattig mann ved navn Lasarus, som var kastet for hans port, full av sår,


og hans attrå var å få mette sig med det som falt fra den rikes bord; men endog hundene kom og slikket hans sår.


Men det skjedde at den fattige døde, og at han blev båret bort av engler i Abrahams skjød; men også den rike døde og blev begravet.


Og da han slo sine øine op i dødsriket, der han var i pine, da ser han Abraham langt borte og Lasarus i hans skjød.


Da ropte han: Fader Abraham! forbarm dig over mig og send Lasarus, forat han kan dyppe det ytterste av sin finger i vann og svale min tunge! for jeg pines storlig i denne lue.


Men Abraham sa: Sønn! kom i hu at du fikk ditt gode i din levetid, og Lasarus likeså det onde! men nu trøstes han her, og du pines.


Og dessuten er et stort svelg festet mellem oss og eder, forat de som vil gå herfra og over til eder, ikke skal kunne det, og forat heller ikke de på den andre side skal fare derfra og over til oss.


Da sa han: Så ber jeg dig, fader, at du sender ham til min fars hus


- for jeg har fem brødre - forat han kan vidne for dem, så ikke også de skal komme til dette pinens sted.


Men Abraham sier til ham: De har Moses og profetene; la dem høre dem!


Men han sa: Nei, fader Abraham! men om nogen fra de døde kommer til dem, da omvender de sig.


Men han sa til ham: Hører de ikke Moses og profetene, da vil de heller ikke tro om nogen står op fra de døde.


Og han sa til sine disipler: Det er umulig annet enn at forførelser må komme; men ve den som de kommer fra!


Det var bedre for ham om det var hengt en kvernsten om hans hals, og han var kastet i havet, enn at han skulde forføre én av disse små.


Ta eder i vare! Om din bror synder, da irettesett ham; og om han angrer det, da tilgi ham!


Og om han syv ganger om dagen synder imot dig og syv ganger kommer tilbake til dig og sier: Jeg angrer det, da skal du tilgi ham.


Og apostlene sa til Herren: Øk vår tro!


Men Herren sa: Dersom I hadde tro som et sennepskorn, da skulde I si til dette morbærtre: Rykk dig op med rot og plant dig i havet! og det skulde lyde eder.


Men hvem av eder som har en tjener som pløier eller gjæter, vil si til ham når han kommer inn fra marken: Kom straks hit og sett dig til bords?


Vil han ikke heller si til ham: Gjør i stand det jeg skal ha til aftensmat, og bind op om dig og gå mig til hånde til jeg får ett og drukket, så skal du få ete og drikke?


Takker han vel sin tjener fordi han gjorde det som var ham pålagt? Jeg tror det ikke.


Således skal også I, når I har gjort alt det som er eder pålagt, si: Vi er unyttige tjenere; vi har bare gjort det vi var skyldige å gjøre.


Og det skjedde på vandringen til Jerusalem at han drog midt imellem Samaria og Galilea;


og da han gikk inn i en by, møtte det ham ti spedalske menn, som stod langt borte,


og de ropte høit: Jesus, mester! miskunn dig over oss!


Og da han så dem, sa han til dem: Gå bort og te eder for prestene! Og det skjedde mens de var på veien, at de blev renset.


Men en av dem vendte tilbake, da han så at han var helbredet, og han priste Gud med høi røst,


og falt ned på sitt ansikt for hans føtter og takket ham; og han var en samaritan.


Da svarte Jesus og sa: Blev ikke de ti renset? hvor er da de ni?


Fantes det ingen som vendte tilbake for å gi Gud ære uten denne fremmede?


Og han sa til ham: Stå op og gå bort! din tro har frelst dig.


Men da han blev spurt av fariseerne når Guds rike skulde komme, svarte han dem og sa: Guds rike kommer ikke på den måte at en kan se det med sine øine;


heller ikke skal de si: Se her eller se der er det! For se, Guds rike er inneni eder.


Men han sa til sine disipler: De dager skal komme da I skal attrå å få se en av Menneskesønnens dager, og I skal ikke få se den.


Og de skal si til eder: Se her, se der er han! Gå ikke der bort, og følg ikke efter!


For likesom lynet, når det lyner, skinner fra himmelbryn til himmelbryn, således skal Menneskesønnen være på sin dag.


Men først skal han lide meget og forkastes av denne slekt.


Og likesom det gikk i Noahs dager, så skal det også gå i Menneskesønnens dager:


de åt og drakk, de tok til ekte og blev gitt til ekte, like til den dag da Noah gikk inn i arken; så kom vannflommen og ødela dem alle sammen.


På samme vis - likesom det gikk i Lots dager: de åt og drakk, de kjøpte og solgte, de plantet og bygget;


men den dag da Lot gikk ut av Sodoma, da lot Gud ild og svovel regne fra himmelen og ødela dem alle sammen -


således skal det også gå på den dag da Menneskesønnen åpenbares.


På den dag må den som er på taket og har sine ting i huset, ikke stige ned for å hente dem, og heller ikke den som er ute på marken, vende tilbake til sitt hjem.


Kom Lots hustru i hu!


Den som søker å frelse sitt liv, skal miste det, og den som mister det, skal berge det.


Jeg sier eder: I den natt skal det være to i én seng; den ene skal tas med, og den andre skal lates tilbake.


To kvinner skal male på samme kvern; den ene skal tas med, og den andre skal lates tilbake.


Da svarte de og sa til ham: Hvor, Herre? Han sa til dem: Hvor åtselet er, der skal ørnene samles.


Og han sa en lignelse til dem om at de alltid skulde bede og ikke bli trette.


Der var en dommer i en by, som ikke fryktet Gud og ikke undså sig for noget menneske.


Og det var en enke der i byen, og hun kom til ham og sa: Hjelp mig til å få rett over min motstander!


Og lenge vilde han ikke; men til sist sa han ved sig selv: Om jeg enn ikke frykter Gud og ikke undser mig for noget menneske,


vil jeg dog hjelpe denne enke til å få rett fordi hun gjør mig uleilighet, så hun ikke til slutt skal komme og legge hånd på mig.


Og Herren sa: Hør hvad den urettferdige dommer sier!


Men skulde da ikke Gud hjelpe sine utvalgte til deres rett, dem som roper til ham dag og natt, og er han sen når det gjelder dem?


Jeg sier eder at han skal skynde sig å hjelpe dem til deres rett. Men når Menneskesønnen kommer, mon han da vil finne troen på jorden?


Han sa også denne lignelse til nogen som stolte på sig selv at de var rettferdige, og foraktet de andre:


To menn gikk op til templet for å bede; den ene var en fariseer og den andre en tolder.


Fariseeren stod for sig selv og bad således: Gud! jeg takker dig fordi jeg ikke er som andre mennesker: røvere, urettferdige, horkarler, eller og som denne tolder.


Jeg faster to ganger om uken, jeg gir tiende av all min inntekt.


Og tolderen stod langt borte og vilde ikke engang løfte sine øine mot himmelen, men slo sig for sitt bryst og sa: Gud! vær mig synder nådig!


Jeg sier eder: Denne gikk rettferdiggjort ned til sitt hus fremfor den andre; for hver den sig selv ophøier, skal fornedres, og den sig selv fornedrer, skal ophøies.


De bar også sine små barn til ham, forat han skulde røre ved dem; men da disiplene så det, truet de dem.


Men Jesus kalte dem til sig og sa: La de små barn komme til mig, og hindre dem ikke! for Guds rike hører sådanne til.


Og en rådsherre spurte ham: Gode mester! hvad skal jeg gjøre for å arve evig liv?


Jesus sa til ham: Hvorfor kaller du mig god? Ingen er god uten én, det er Gud.


Budene kjenner du: Du skal ikke drive hor, du skal ikke slå ihjel, du skal ikke stjele, du skal ikke si falskt vidnesbyrd, hedre din far og din mor.


Men han sa: Alt dette har jeg holdt fra min ungdom av.


Da Jesus hørte det, sa han til ham: Ett fattes dig ennu: selg alt det du har, og del det ut til fattige, så skal du få en skatt i himmelen; kom så og følg mig!


Men da han hørte det, blev han meget bedrøvet; for han var meget rik.


Og da Jesus så det, sa han: Hvor vanskelig det er for de rike å komme inn i Guds rike!


For det er lettere for en kamel å gå gjennem et nåleøie enn for en rik å gå inn i Guds rike.


Da sa de som hørte det: Hvem kan da bli frelst?


Men han sa: Det som er umulig for mennesker, er mulig for Gud.


Og Peter sa: Se, vi har forlatt alt vårt og fulgt dig.


Da sa han til dem: Sannelig sier jeg eder: Det er ingen som har forlatt hus eller hustru eller brødre eller foreldre eller barn for Guds rikes skyld


uten at han skal få mangefold igjen her i tiden, og i den kommende verden evig liv.


Men han tok de tolv til sig og sa til dem: Se, vi går op til Jerusalem, og alt det som er skrevet av profetene om Menneskesønnen, skal fullbyrdes.


For han skal overgis til hedningene og bli spottet og hånet og spyttet på,


og de skal hudstryke ham og slå ham ihjel, og på den tredje dag skal han opstå.


Og de forstod ikke noget av dette, og dette ord var skjult for dem, og de skjønte ikke det han sa.


Og det skjedde da han kom nær til Jeriko, at en blind mann satt ved veien og tigget.


Da han hørte folk gå forbi, spurte han hvad dette var.


De fortalte ham da at Jesus fra Nasaret gikk forbi.


Og han ropte: Jesus, du Davids sønn! miskunn dig over mig!


Og de som gikk foran, truet ham at han skulde tie. Men han ropte enda meget mere: Du Davids sønn! miskunn dig over mig!


Da stod Jesus stille, og bød at han skulde føres til ham; og da han kom frem, spurte han ham:


Hvad vil du jeg skal gjøre for dig? Han sa: Herre! at jeg må bli seende!


Og Jesus sa til ham: Bli seende! din tro har frelst dig.


Og straks fikk han sitt syn igjen, og fulgte ham og lovet Gud; og alt folket som så det, priste Gud.


Og han kom inn i Jeriko og drog igjennem byen.


Og se, der var en mann som hette Sakkeus; han var overtolder og en rik mann.


Og han søkte å få se hvem som var Jesus, og han kunde ikke komme til for folket, for han var liten av vekst.


Da sprang han i forveien og steg op i et morbærtre for å få se ham; for hans vei gikk der forbi.


Og da Jesus kom til stedet, så han op og sa til ham: Sakkeus! skynd dig og stig ned! for idag skal jeg bli i ditt hus.


Og han skyndte sig og steg ned, og tok imot ham med glede.


Og da de så det, knurret de alle og sa: Han gikk inn for å ta herberge hos en syndig mann!


Men Sakkeus stod frem og sa til Herren: Se, Herre! Halvdelen av mitt gods gir jeg de fattige, og har jeg presset penger ut av nogen, gir jeg det firdobbelt igjen.


Og Jesus sa om ham: Idag er frelse blitt dette hus til del, eftersom og han er en Abrahams sønn;


for Menneskesønnen er kommet for å søke og frelse det som var fortapt.


Mens de hørte på dette, la han også en lignelse til, fordi han var nær ved Jerusalem, og de tenkte at Guds rike straks skulde komme til syne.


Han sa da: En mann av høi byrd drog til et land langt borte for å få kongemakt og så komme tilbake igjen.


Han kalte da ti av sine tjenere for sig, og gav dem ti pund og sa: Kjøpslå med dem til jeg kommer igjen.


Men hans landsmenn hatet ham, og skikket sendemenn avsted efter ham og lot si: Vi vil ikke at denne mann skal være konge over oss.


Og det skjedde da han hadde fått kongemakten og kom tilbake, da bød han at de tjenere han hadde gitt pengene, skulde kalles for ham, forat han kunde få vite hvad hver av dem hadde vunnet.


Da kom den første frem og sa: Herre! ditt pund har kastet av sig ti pund.


Og han sa til ham: Vel, du gode tjener! fordi du har vært tro i det små, skal du råde over ti byer.


Og den annen kom og sa: Herre! ditt pund har gitt fem pund.


Også til denne sa han: Vær du herre over fem byer!


Og en annen kom og sa: Herre! se her er ditt pund, som jeg har hatt liggende i et tørklæ;


for jeg fryktet for dig, fordi du er en streng mann; du tar op det du ikke la ned, og høster det du ikke sådde.


Han sier til ham: Efter din egen munn dømmer jeg dig, du dårlige tjener! Du visste at jeg er en streng mann, som tar op det jeg ikke la ned, og høster det jeg ikke sådde;


hvorfor satte du da ikke mine penger ut hos pengevekslerne? Så hadde jeg, når jeg kom, fått dem tilbake med renter.


Og han sa til dem som stod ved hans side: Ta pundet fra ham og gi det til ham som har de ti pund!


- De sa til ham: Herre! han har jo ti pund! -


Jeg sier eder at hver den som har, ham skal gis; men den som ikke har, fra ham skal endog tas det han har.


Men disse mine fiender som ikke vilde at jeg skulde være konge over dem, før dem hit og hugg dem ned for mine øine!


Og da han hadde sagt dette, drog han videre foran dem på sin vandring op til Jerusalem.


Og det skjedde da han kom nær til Betfage og Betania, til det berg som kalles Oljeberget, da sendte han to av sine disipler avsted og sa:


Gå bort til den by som ligger rett for oss! Når I kommer inn i den, skal I finne en fole bundet, som intet menneske har sittet på; løs den og før den hit!


Og dersom nogen spør eder: Hvorfor løser I den? da skal I si så: Herren har bruk for den.


Så gikk de utsendte avsted, og de fant det så som han hadde sagt dem.


Og da de løste folen, sa dens eiermenn til dem: Hvorfor løser I folen?


De sa: Herren har bruk for den.


Og de førte den til Jesus, og de la sine klær på folen og lot Jesus sette sig på den.


Da han nu drog frem, bredte de sine klær under ham på veien.


Men da han allerede var nær ved nedgangen fra Oljeberget, begynte hele disippel-flokken glad å love Gud med høi røst for alle de kraftige gjerninger de hadde sett, og sa:


Velsignet være kongen som kommer i Herrens navn! Fred i himmelen, og ære i det høieste!


Og nogen av fariseerne blandt mengden sa til ham: Mester! irettesett dine disipler!


Men han svarte og sa til dem: Jeg sier eder: Om disse tier, skal stenene rope.


Og da han kom nær og så byen, gråt han over den og sa:


Visste også du, om enn først på denne din dag, hvad som tjener til din fred! Men nu er det skjult for dine øine.


For de dager skal komme over dig da dine fiender skal kaste en voll op om dig og kringsette dig og trenge dig fra alle sider,


og slå dig til jorden og dine barn i dig, og ikke levne sten på sten i dig, fordi du ikke kjente din besøkelses tid.


Og han gikk inn i templet og begynte å drive ut dem som drev handel der,


og han sa til dem: Det er skrevet: Mitt hus skal være et bedehus. Men I har gjort det til en røverhule.


Og han lærte daglig i templet. Men yppersteprestene og de skriftlærde og de første blandt folket søkte å få ryddet ham av veien.


Og de fant ikke ut hvad de skulde gjøre; for hele folket hang ved ham og hørte på ham.


Og det skjedde en av dagene mens han lærte folket i templet og forkynte evangeliet, da stod yppersteprestene og de skriftlærde frem sammen med de eldste


og sa til ham: Si oss: Med hvad myndighet gjør du dette, eller hvem er det som har gitt dig denne myndighet?


Men han svarte og sa til dem: Også jeg vil spørre eder om en ting; si mig:


Johannes' dåp, var den fra himmelen eller fra mennesker?


Men de samrådde sig med hverandre og sa: Sier vi: Fra himmelen, da sier han: Hvorfor trodde I ham da ikke?


Men sier vi: Fra mennesker, da stener hele folket oss; for de tror fullt og fast at Johannes var en profet.


Og de svarte at de ikke visste hvor den var fra.


Da sa Jesus til dem: Så sier heller ikke jeg eder med hvad myndighet jeg gjør dette.


Han begynte da å si denne lignelse til folket: En mann plantet en vingård og leide den ut til vingårdsmenn og drog utenlands for lange tider.


Og da tiden kom, sendte han en tjener til vingårdsmennene, forat de skulde gi ham av vingårdens frukt; men vingårdsmennene slo ham, og lot ham gå bort med tomme hender.


Og han blev ved og sendte en annen tjener; men de slo også ham og hånte ham og lot ham gå bort med tomme hender.


Og han blev ved og sendte en tredje; men de slo også ham til blods og kastet ham ut.


Da sa vingårdens herre: Hvad skal jeg gjøre? Jeg vil sende min sønn, den elskede; de vil da vel undse sig for ham.


Men da vingårdsmennene fikk se ham, la de op råd med hverandre og sa: Dette er arvingen; la oss slå ham ihjel, så arven kan bli vår!


Og de kastet ham ut av vingården og slo ham ihjel. Hvad skal nu vingårdens herre gjøre med dem?


Han skal komme og drepe disse vingårdsmenn og overgi vingården til andre. Da de hørte det, sa de: Det må aldri skje!


Men han så på dem og sa: Hvad er da dette som er skrevet: Den sten som bygningsmennene forkastet, den er blitt hjørnesten?


Hver den som faller på denne sten, han skal knuses; men den som den faller på, ham skal den smuldre til støv.


Og de skriftlærde og yppersteprestene søkte å få lagt hånd på ham i samme stund; men de fryktet for folket; for de skjønte at det var om dem han hadde sagt denne lignelse.


Og efterat de nogen tid hadde voktet på ham, sendte de lurere, som lot som de var rettferdige, for å fange ham i ord, så de kunde overgi ham til øvrigheten og til landshøvdingens makt.


Og de spurte ham og sa: Mester! vi vet at du taler og lærer rett og gjør ikke forskjell på folk, men lærer Guds vei i sannhet;


er det oss tillatt å gi keiseren skatt, eller ikke?


Men han merket deres list og sa til dem:


Vis mig en penning! Hvis billede og påskrift har den? De svarte: Keiserens.


Da sa han til dem: Så gi da keiseren hvad keiserens er, og Gud hvad Guds er!


Og de var ikke i stand til å fange ham i ord i folkets påhør, og de undret sig over hans svar, og tidde.


Men det kom nogen av sadduseerne til ham, de som nekter at det er nogen opstandelse, og de spurte ham og sa:


Mester! Moses har foreskrevet oss at når en manns gifte bror dør og ikke har barn, da skal hans bror ta hans hustru til ekte og opreise sin bror avkom.


Nu var det syv brødre; og den første tok sig en hustru og døde barnløs.


Og den annen


og den tredje tok henne, og likeså alle syv; de efterlot ikke barn, og døde.


Til sist døde også kvinnen.


Hvem iblandt dem skal nu få kvinnen til hustru i opstandelsen? for alle syv har jo hatt henne til hustru.


Og Jesus sa til dem: Denne verdens barn tar til ekte og gis til ekte;


men de som aktes verdige til å få del i hin verden og i opstandelsen fra de døde, de hverken tar til ekte eller gis til ekte;


for de kan ikke mere dø, for de er englene like og er Guds barn, idet de er opstandelsens barn.


Men at de døde står op, det har også Moses gitt til kjenne, der hvor det tales om tornebusken, når han kaller Herren Abrahams Gud og Isaks Gud og Jakobs Gud;


men han er ikke de dødes Gud, men de levendes; for de lever alle for ham.


Da svarte nogen av de skriftlærde og sa: Mester! du taler vel.


For de vågde ikke mere å spørre ham om noget.


Men han sa til dem: Hvorledes kan det sies at Messias er Davids sønn?


David selv sier jo i Salmenes bok: Herren sa til min herre: Sett dig ved min høire hånd,


til jeg får lagt dine fiender til skammel for dine føtter!


David kaller ham altså herre; hvorledes kan han da være hans sønn?


Men i hele folkets påhør sa han til sine disipler:


Vokt eder for de skriftlærde, som gjerne vil gå i side klær og gjerne vil la sig hilse på torvene og ha de øverste seter i synagogene og sitte øverst ved gjestebudene;


Og da han så op, fikk han se de rike legge sine gaver i tempelkisten.


Og han så en fattig enke legge to skjerver i den.


Da sa han: Sannelig sier jeg eder: Denne fattige enke har lagt mere enn alle.


For alle disse la sine gaver av sin overflod; men hun la av sin fattigdom alt det hun hadde å leve av.


Og da nogen sa om templet at det var prydet med fagre stener og tempelgaver, sa han:


Dette som I ser - de dager skal komme da det ikke skal levnes sten på sten som ikke skal brytes ned.


Da spurte de ham og sa: Mester! når skal da dette skje? og hvad skal tegnet være når dette skal skje?


Og han sa: Se til at I ikke føres vill! for mange skal komme i mitt navn og si: Det er mig, og: Tiden er nær. Gå ikke efter dem!


Og når I får høre om krig og oprør, da la eder ikke skremme! for dette må først skje, men enden kommer ikke med det samme.


Da sa han til dem: Folk skal reise sig mot folk og rike mot rike,


og store jordskjelv skal det være og hunger og sott både her og der, og det skal skje forferdelige ting og store tegn fra himmelen.


Men før alt dette skjer, skal de legge hånd på eder og forfølge eder og overgi eder til synagoger og fengsler, og I skal føres frem for konger og landshøvdinger for mitt navns skyld;


det skal falle ut til godt vidnesbyrd for eder.


Legg eder derfor på hjerte at I ikke forut skal grunde på hvorledes I skal forsvare eder!


for jeg skal gi eder munn og visdom som alle eders motstandere ikke kan motstå eller motsi.


Men I skal forrådes endog av foreldre og brødre og frender og venner, og de skal volde nogen av eder døden,


og I skal hates av alle for mitt navns skyld.


Og ikke et hår på eders hode skal gå tapt.


Vær tålmodige, så skal I vinne eders sjeler!


Men når I ser Jerusalem bli kringsatt av krigshærer, da skal I vite at dets ødeleggelse er nær.


Da må de som er i Judea, fly til fjells, og de som er inne i byen, må gå ut, og de som er ute på landet, ikke gå inn i den;


for dette er gjengjeldelsens dager, forat alt det som skrevet er, skal bli opfylt.


Men ve de fruktsommelige, og dem som gir die, i de dager! for stor nød skal være på jorden, og vrede over dette folk,


og de skal falle for sverds egg og føres fangne til alle folkeslag, og Jerusalem skal ligge nedtrådt av hedninger, inntil hedningenes tid er til ende.


Og det skal skje tegn i sol og måne og stjerner, og på jorden skal folkene engstes i fortvilelse når hav og brenninger bruser,


mens mennesker faller i avmakt av redsel og gru for det som kommer over jorderike; for himmelens krefter skal rokkes.


Og da skal de se Menneskesønnen komme i skyen med kraft og megen herlighet.


Men når dette begynner å skje, da rett eder op og løft eders hoder! for eders forløsning stunder til.


Og han sa en lignelse til dem: Se på fikentreet og alle trær:


Så snart de springer ut og I ser det, da vet I av eder selv at nu er sommeren nær.


Således skal også I, når I ser dette skje, vite at Guds rike er nær.


Sannelig sier jeg eder: Denne slekt skal ingenlunde forgå før det skjer alt sammen.


Men vokt eder at ikke eders hjerte nogen tid tynges av rus og svir og timelige bekymringer, så hin dag kommer uventet over eder som en snare!


for den skal komme over alle dem som bor over den hele jord.


Men våk hver tid og stund, og bed, så I kan være i stand til å undfly alt dette som skal komme, og til å bli stående for Menneskesønnen!


Om dagene lærte han i templet, men om nettene gikk han ut av byen og overnattet på det berg som kalles Oljeberget.


Og alt folket kom tidlig om morgenen til ham i templet for å høre ham.


Men de usyrede brøds høitid, som kalles påske, var nær;


og yppersteprestene og de skriftlærde søkte råd til å få ryddet ham av veien; for de fryktet for folket.


Men Satan fór inn i Judas med tilnavnet Iskariot, som var en av de tolv,


og han gikk bort og talte med yppersteprestene og høvedsmennene om hvorledes han skulde forråde ham til dem.


Og de blev glade, og lovte å gi ham penger,


og han gav sitt tilsagn og søkte leilighet til å forråde ham til dem uten opstyr.


Så kom de usyrede brøds dag, da påskelammet skulde slaktes.


Og han sendte Peter og Johannes avsted og sa: Gå bort og gjør i stand påskelammet for oss, så vi kan ete det!


De sa til ham: Hvor vil du vi skal gjøre det i stand?


Han sa til dem: Se, når I kommer inn i byen, skal det møte eder en mann som bærer en krukke vann; følg ham til det hus hvor han går inn,


og si til husbonden: Mesteren sier til dig: Hvor er det herberge der jeg kan ete påskelammet med mine disipler?


Så skal han vise eder en stor sal med benker og hynder; der skal I gjøre det i stand.


De gikk da avsted, og fant det så som han hadde sagt dem; og de gjorde i stand påskelammet.


Og da timen kom, satte han sig til bords, og apostlene med ham.


Og han sa til dem: Jeg har hjertelig lengtet efter å ete dette påskelam med eder før jeg lider;


for jeg sier eder: Jeg skal aldri mere ete det før det er blitt fullkommet i Guds rike.


Og han tok en kalk, takket og sa: Ta dette og del det mellem eder!


For jeg sier eder: Fra nu av skal jeg aldri mere drikke av vintreets frukt før Guds rike er kommet.


Og han tok et brød, takket og brøt det, gav dem og sa: Dette er mitt legeme, som gis for eder; gjør dette til minne om mig!


Likeså kalken, efterat de hadde ett, og sa: Denne kalk er den nye pakt i mitt blod, som utgydes for eder.


Men se, hans hånd som forråder mig, er med mig over bordet.


For Menneskesønnen går vel bort, som bestemt er; men ve det menneske ved hvem han blir forrådt!


De begynte da å spørre hverandre om hvem av dem det vel kunde være som skulde gjøre denne gjerning.


Det blev også en trette mellem dem om hvem av dem skulde gjelde for å være størst.


Da sa han til dem: Kongene hersker over sine folk, og de som bruker makt over dem, kalles deres velgjørere.


Så er det ikke med eder; men den største blandt eder skal være som den yngste, og den øverste som den som tjener.


For hvem er størst, den som sitter til bords, eller den som tjener? Er det ikke den som sitter til bords? Men jeg er som en tjener iblandt eder.


Men I er de som har holdt ut hos mig i mine prøvelser,


og jeg tilsier eder riket, likesom min Fader har tilsagt mig det,


så I skal ete og drikke ved mitt bord i mitt rike, og sitte på troner og dømme Israels tolv stammer.


Simon! Simon! se, Satan krevde å få eder i sin vold for å sikte eder som hvete;


men jeg bad for dig at din tro ikke måtte svikte, og når du engang omvender dig, da styrk dine brødre!


Men han sa til ham: Herre! med dig er jeg rede til å gå både i fengsel og i død.


Da sa han: Jeg sier dig, Peter: Hanen skal ikke gale idag før du tre ganger har nektet at du kjenner mig.


Og han sa til dem: Da jeg sendte eder ut uten pung og skreppe og sko, fattedes eder da noget? De sa: Nei, intet.


Han sa da til dem: Men nu skal den som har pung, ta den med, likeså skreppe, og den som ikke har sverd, han selge sin kappe og kjøpe sig et!


For jeg sier eder at dette som er skrevet, må opfylles på mig, dette ord: Og han blev regnet blandt ugjerningsmenn; for det som er sagt om mig, er til ende.


Da sa de: Herre! se, her er to sverd. Men han sa til dem: Det er nok.


Og han gikk ut og vandret efter sedvane til Oljeberget; men hans disipler fulgte og med ham.


Og da han kom til stedet, sa han til dem: Bed at I ikke må komme i fristelse!


Og han slet sig fra dem så lang som et stenkast, og falt på kne, bad og sa:


Fader! om du vil, da la denne kalk gå mig forbi! Dog, skje ikke min vilje, men din!


Og en engel fra himmelen åpenbarte sig for ham og styrket ham.


Og han kom i dødsangst og bad enda heftigere, og hans sved blev som blodsdråper, som falt ned på jorden.


Så stod han op fra bønnen og kom til sine disipler og fant dem sovende av bedrøvelse,


og han sa til dem: Hvorfor sover I? Stå op og bed at I ikke må komme i fristelse!


Mens han ennu talte, se, da kom en flokk, og han som hette Judas, en av de tolv, gikk foran dem og trådte nær til Jesus for å kysse ham.


Men Jesus sa til ham: Judas! forråder du Menneskesønnen med et kyss?


Da nu de som var om ham, så hvad som vilde skje, sa de: Herre! skal vi slå til med sverd?


Og en av dem slo til yppersteprestens tjener og hugg det høire øre av ham.


Men Jesus svarte og sa: La dem bare gå så vidt! Og han rørte ved hans øre og lægte ham.


Og Jesus sa til yppersteprestene og høvedsmennene over tempel-vakten og de eldste som var kommet imot ham: I er gått ut som mot en røver med sverd og stokker;


da jeg daglig var hos eder i templet, rakte I ikke eders hender ut mot mig. Men dette er eders time og mørkets makt.


Da de nu hadde grepet ham, drog de avsted med ham og førte ham inn i yppersteprestens hus; og Peter fulgte langt bakefter.


De hadde tendt en ild midt i gårdsrummet og satt der sammen, og Peter satt midt iblandt dem.


Men en tjenestepike fikk se ham sitte mot lyset, og stirret på ham og sa: Også denne var med ham.


Men han fornektet ham og sa: Jeg kjenner ham ikke, kvinne!


Litt efter fikk en annen se ham og sa: Du er også en av dem. Men Peter sa: Menneske! jeg er ikke det.


Og omkring én time efter stadfestet en annen det og sa: Sannelig, også denne var med ham; han er jo en galileer.


Men Peter sa: Menneske! jeg forstår ikke hvad det er du mener! Og straks, mens han ennu talte, gol hanen.


Og Herren vendte sig og så på Peter; og Peter kom Herrens ord i hu, hvorledes han hadde sagt til ham: Før hanen galer idag, skal du fornekte mig tre ganger.


Og han gikk ut og gråt bitterlig.


Og mennene som holdt Jesus, spottet ham og slo ham,


og de kastet et klæde over ham og spurte ham og sa: Spå nu: Hvem var det som slo dig?


Og mange andre spottord talte de til ham.


Da det nu blev dag, samledes folkets eldste og yppersteprestene og de skriftlærde, og de førte ham frem i sitt rådsmøte


og sa: Er du Messias, da si oss det! Men han sa til dem: Om jeg sier eder det, tror I det ikke;


og om jeg spør, svarer I ikke.


Men fra nu av skal Menneskesønnen sitte ved Guds krafts høire hånd.


Da sa de alle: Er du da Guds Sønn? Han sa til dem: I sier det; jeg er det.


Da sa de: Hvad skal vi mere med vidnesbyrd? Vi har jo selv hørt det av hans munn.


Og hele hopen stod op og førte ham for Pilatus;


og de begynte å føre klagemål imot ham og sa: Denne mann har vi funnet vill-leder vårt folk og forbyder å gi keiseren skatt, og sier om sig selv at han er Messias, en konge.


Da spurte Pilatus ham: Er du jødenes konge? Han svarte ham: Du sier det.


Da sa Pilatus til yppersteprestene og folket: Jeg finner ingen skyld hos denne mann.


Men de tok sterkere i og sa: Han opvigler folket, han lærer over hele Jødeland, fra Galilea av, hvor han begynte, og like hit.


Da Pilatus hørte det, spurte han om mannen var fra Galilea,


og da han fikk vite at han hørte under Herodes, sendte han ham til Herodes, som også var i Jerusalem i de dager.


Og da Herodes så Jesus, blev han meget glad; for han hadde i lang tid ønsket å få se ham, fordi han hadde hørt om ham, og han håpet å få se et tegn av ham.


Han spurte ham da med mange ord; men Jesus svarte ham intet.


Og yppersteprestene og de skriftlærde stod og klaget hårdt på ham.


Men Herodes med sine krigsfolk hånte og spottet ham; derefter kastet han et skinnende klædebon om ham og sendte ham således tilbake til Pilatus.


Den dag blev Pilatus og Herodes venner; før hadde de ligget i fiendskap med hverandre.


Da kalte Pilatus yppersteprestene og rådsherrene og folket sammen


og sa til dem: I har ført denne mann frem for mig som en som forfører folket til frafall; og se, jeg har tatt ham i forhør for eders øine, men jeg har ikke funnet denne mann skyldig i noget av det I klager på ham for;


Herodes heller ikke; for jeg sendte eder til ham; og se, han har ikke gjort noget som fortjener døden.


Derfor vil jeg refse ham og så gi ham fri.


Men på høitiden måtte han gi dem én fri.


De ropte da alle som én: Bort med denne, men gi oss Barabbas fri!


Dette var en som var kastet i fengsel for et oprør som hadde vært i byen, og for et mord.


Pilatus talte da atter til dem, fordi han gjerne vilde gi Jesus fri.


Men de ropte til ham og sa: Korsfest, korsfest ham!


Da sa han for tredje gang til dem: Hvad ondt har da denne mann gjort? Jeg har ikke funnet nogen dødsskyld hos ham; derfor vil jeg refse ham og så gi ham fri.


Men de trengte på med stort skrik og krevde at han skulde korsfestes; og deres skrik fikk overhånd.


Så felte da Pilatus den dom at det skulde skje som de krevde;


og han gav den fri som var kastet i fengsel for oprør og mord, ham som de bad om; men Jesus overgav han til deres vilje.


Og da de førte ham bort, tok de fatt på en mann ved navn Simon, fra Kyrene, som kom fra landet, og de la korset på ham, forat han skulde bære det efter Jesus.


Og en stor mengde av folket fulgte ham og mange kvinner, som jamret sig og gråt over ham.


Men Jesus vendte sig om til dem og sa: I Jerusalems døtre! gråt ikke over mig, men gråt over eder selv og over eders barn!


For se, de dager skal komme da de skal si: Salige er de ufruktbare og det liv som ikke fødte, og det bryst som ikke gav die.


Da skal de begynne å si til fjellene: Fall over oss! og til haugene: Skjul oss!


For gjør de så med det grønne tre, hvorledes skal det da gå det tørre?


Også to andre, to ugjerningsmenn, blev ført bort med ham for å avlives.


Og da de var kommet til det sted som kalles Hodeskallen, korsfestet de der både ham og ugjerningsmennene, den ene på hans høire og den andre på hans venstre side.


Men Jesus sa: Fader, forlat dem! for de vet ikke hvad de gjør. Og de delte hans klær mellem sig og kastet lodd om dem.


Og folket stod og så på; men rådsherrene spottet ham og sa: Andre har han frelst, la ham nu frelse sig selv dersom han er Guds Messias, den utvalgte!


Også stridsmennene hånte ham, de gikk bort til ham og rakte ham eddik og sa:


Er du jødenes konge, da frels dig selv!


Men det var også satt en innskrift over ham: Dette er jødenes konge.


En av ugjerningsmennene som hang der, spottet ham og sa: Er ikke du Messias? Frels dig selv og oss!


Men den andre svarte og irettesatte ham og sa: Frykter du ikke engang for Gud, du som dog er under samme dom?


Og vi med rette; for vi får igjen hvad våre gjerninger har forskyldt; men denne har ikke gjort noget galt.


Og han sa: Jesus! kom mig i hu når du kommer i ditt rike!


Og han sa til ham: Sannelig sier jeg dig: Idag skal du være med mig i Paradis.


Og det var omkring den sjette time, da blev det mørke over hele landet like til den niende time,


og solen blev formørket, og forhenget i templet revnet midtefter.


Og Jesus ropte med høi røst og sa: Fader! i dine hender overgir jeg min ånd! Og da han hadde sagt dette, utåndet han.


Men da høvedsmannen så det som skjedde, gav han Gud æren og sa: Sannelig, denne mann var rettferdig!


Og alt folket som var kommet sammen for å se dette syn, slo sig for sitt bryst og vendte tilbake da de så hvad som skjedde.


Men alle hans kjenninger og de kvinner som hadde fulgt ham fra Galilea, stod langt borte og så dette.


Og se, det var en mann ved navn Josef, som var rådsherre, og en god og rettferdig mann -


han hadde ikke samtykket i deres råd og gjerning - fra den jødiske by Arimatea, og han ventet på Guds rike;


han gikk til Pilatus og bad om Jesu legeme,


og han tok det ned og svøpte det i fint linklæde, og la det i en grav som var hugget i klippen, og som aldri nogen hadde ligget i.


Det var beredelses-dagen, og sabbaten stundet til.


Men nogen kvinner som var kommet med ham fra Galilea, fulgte med, og de så graven, og hvorledes hans legeme blev lagt.


Så vendte de tilbake og tilberedte velluktende urter og salver, og sabbaten over holdt de sig stille efter lovens bud.


Men på den første dag i uken, tidlig i dagningen, kom de til graven, og hadde med sig de velluktende urter som de hadde tilberedt.


Men de fant stenen veltet fra graven,


og da de gikk inn i den, fant de ikke den Herre Jesu legeme.


Og det skjedde mens de stod rådville ved dette, se, da stod to menn hos dem i skinnende klædebon;


og da de blev forferdet og bøide sitt ansikt mot jorden, sa de til dem: Hvorfor søker I den levende blandt de døde?


Han er ikke her, han er opstanden; kom i hu hvorledes han talte til eder mens han ennu var i Galilea, da han sa


at Menneskesønnen skulde overgis i syndige menneskers hender og korsfestes og opstå på den tredje dag!


Da kom de hans ord i hu.


Og de vendte tilbake fra graven, og fortalte alt dette til de elleve og til alle de andre.


Det var Maria Magdalena og Johanna og Maria, Jakobs mor, og de andre kvinner med dem. De sa dette til apostlene,


og deres ord syntes dem å være løs tale, og de trodde dem ikke.


Men Peter stod op og løp til graven, og da han bøide sig ned, så han bare liksvøpet; og han gikk hjem og undret sig over det som var skjedd.


Og se, to av dem gikk samme dag til en by som ligger seksti stadier fra Jerusalem, og som heter Emmaus,


og de talte med hverandre om alt dette som hadde hendt.


Og det skjedde mens de talte sammen og spurte hverandre, da kom Jesus selv nær til dem og vandret sammen med dem;


men deres øine blev holdt igjen, så de ikke kjente ham.


Han sa til dem: Hvad er dette for tale som I fører med hverandre på veien? Og de stod stille med sorgfullt åsyn.


Men en av dem, som hette Kleopas, tok til orde og sa til ham: Er du alene fremmed i Jerusalem og vet ikke det som er skjedd der i disse dager?


Han sa til dem: Hvad da? Og de sa til ham: Det med Jesus fra Nasaret, som var en profet, mektig i gjerning og ord for Gud og alt folket,


og hvorledes våre yppersteprester og rådsherrer har overgitt ham til dødsdom og korsfestet ham.


Men vi håpet at han var den som skulde forløse Israel. Og dog - med alt dette er det idag den tredje dag siden dette skjedde.


Men så har og nogen av våre kvinner forferdet oss; de kom tidlig imorges til graven,


og da de ikke fant hans legeme, kom de og sa at de hadde sett et syn av engler, som sa at han lever;


og nogen av dem som var med oss, gikk bort til graven og fant det så som kvinnene hadde sagt; men ham så de ikke.


Da sa han til dem: I dårer og senhjertede til å tro alt det profetene har talt!


Måtte ikke Messias lide dette og så gå inn til sin herlighet?


Og han begynte fra Moses og fra alle profetene og utla for dem i alle skriftene det som er skrevet om ham.


Og de var nær ved byen som de gikk til, og han lot som han vilde gå videre.


Da nødde de ham og sa: Bli hos oss; for det stunder til aften, og dagen heller! Og han gikk inn og blev hos dem.


Og det skjedde da han satt til bords med dem, da tok han brødet og velsignet det, og brøt det og gav dem;


da blev deres øine åpnet, og de kjente ham; og han blev usynlig for dem.


Og de sa til hverandre: Brente ikke vårt hjerte i oss da han talte til oss på veien og oplot skriftene for oss?


Og de stod op i samme stund og vendte tilbake til Jerusalem, og de fant de elleve samlet, og dem som var med dem, og disse sa:


Herren er sannelig opstanden, og er sett av Simon!


Og de fortalte hvad som var skjedd på veien, og hvorledes han blev kjent av dem da han brøt brødet.


Mens de talte om dette, stod han selv midt iblandt dem og sa til dem: Fred være med eder!


Men de blev forferdet og fulle av frykt, og trodde at de så en ånd.


Og han sa til dem: Hvorfor er I forferdet, og hvorfor opstiger tvilende tanker i eders hjerte?


Se mine hender og mine føtter, og se at det er mig selv! Kjenn på mig og se! En ånd har jo ikke kjøtt og ben, som I ser at jeg har.


Og da han hadde sagt dette, viste han dem sine hender og sine føtter.


Men da de ennu ikke trodde for glede, og undret sig, sa han til dem: Har I her noget å ete?


Da gav de ham et stykke av en stekt fisk og noget av en honningkake,


og han tok det og åt for deres øine.


Og han sa til dem: Dette er mine ord som jeg talte til eder mens jeg ennu var hos eder, at alt det måtte opfylles som er skrevet i Mose lov og profetene og salmene om mig.


Da oplot han deres forstand, så de kunde forstå skriftene.


Og han sa til dem: Så står skrevet, at Messias skal lide og opstå fra de døde på den tredje dag,


og at i hans navn skal omvendelse og syndenes forlatelse forkynnes for alle folkeslag, fra Jerusalem av.


I er vidner om dette.


Og jeg sender over eder det som min Fader har lovt; men I skal bli i byen inntil I blir iklædd kraft fra det høie.


Og han førte dem ut imot Betania, og han løftet op sine hender og velsignet dem;


og det skjedde da han velsignet dem, at han skiltes fra dem og blev optatt til himmelen.


Og de tilbad ham og vendte tilbake til Jerusalem med stor glede,


Og de var alltid i templet og lovet og priste Gud.


I begynnelsen var Ordet, og Ordet var hos Gud, og Ordet var Gud.


Han var i begynnelsen hos Gud.


Alt er blitt til ved ham, og uten ham er ikke noget blitt til av alt som er blitt til.


I ham var liv, og livet var menneskenes lys.


Og lyset skinner i mørket, og mørket tok ikke imot det.


Det fremstod en mann, utsendt fra Gud; hans navn var Johannes;


han kom til vidnesbyrd, for å vidne om lyset, forat alle skulde komme til troen ved ham.


Han var ikke lyset, men han skulde vidne om lyset.


Det sanne lys, som oplyser hvert menneske, var i ferd med å komme til verden.


Han var i verden, og verden er blitt til ved ham, og verden kjente ham ikke.


Han kom til sitt eget, og hans egne tok ikke imot ham.


Men alle dem som tok imot ham, dem gav han rett til å bli Guds barn, dem som tror på hans navn;


og de er født ikke av blod, heller ikke av kjøds vilje, heller ikke av manns vilje, men av Gud.


Og Ordet blev kjød og tok bolig iblandt oss, og vi så hans herlighet - en herlighet som den en enbåren sønn har fra sin far - full av nåde og sannhet.


Johannes vidner om ham og roper: Det var denne om hvem jeg sa: Han som kommer efter mig, er kommet foran mig, fordi han var før mig.


For av hans fylde har vi alle fått, og det nåde over nåde;


for loven blev gitt ved Moses, nåden og sannheten kom ved Jesus Kristus.


Ingen har nogensinne sett Gud; den enbårne Sønn, som er i Faderens skjød, han har forklaret ham.


Og dette er Johannes' vidnesbyrd, da jødene sendte prester og levitter fra Jerusalem for å spørre ham: Hvem er du?


Da bekjente han og nektet ikke; han bekjente: Jeg er ikke Messias.


Og de spurte ham: Hvad da? Er du Elias? Han sa: Det er jeg ikke. Er du profeten? Og han svarte: Nei.


De sa da til ham: Hvem er du? så vi kan gi dem svar som har sendt oss; hvad sier du om dig selv?


Han sa: Jeg er en røst av en som roper i ørkenen: Gjør Herrens vei jevn, som profeten Esaias har sagt.


Og de som var utsendt, var fariseere,


og de spurte ham: Hvorfor døper du da, når du ikke er Messias, og heller ikke Elias, og heller ikke profeten?


Johannes svarte dem: Jeg døper med vann; midt iblandt eder står den I ikke kjenner,


han som kommer efter mig, han hvis skorem jeg ikke er verdig til å løse.


Dette skjedde i Betania på hin side Jordan, hvor Johannes døpte.


Dagen efter ser han Jesus komme til sig og sier: Se der Guds lam, som bærer verdens synd!


Det er ham om hvem jeg sa: Efter mig kommer en mann som er kommet foran mig, fordi han var før mig.


Og jeg kjente ham ikke; men forat han skulde åpenbares for Israel, derfor er jeg kommet og døper med vann.


Og Johannes vidnet og sa: Jeg har sett Ånden komme ned som en due fra himmelen, og han blev over ham.


Og jeg kjente ham ikke; men han som sendte mig for å døpe med vann, han sa til mig: Den du ser Ånden komme ned og bli over, han er den som døper med den Hellige Ånd;


og jeg har sett det, og jeg har vidnet at han er Guds Sønn.


Dagen efter stod atter Johannes og to av hans disipler der,


og han så Jesus som kom gående, og sa: Se der Guds lam!


Og de to disipler hørte hans ord, og de fulgte efter Jesus.


Da vendte Jesus sig om, og da han så de fulgte efter ham, sa han til dem:


Hvad søker I? De sa til ham: Rabbi! det er utlagt: mester! hvor har du ditt herberge?


Han sa til dem: Kom og se! Da kom de og så hvor han hadde sitt herberge, og de blev hos ham den dag; det var omkring den tiende time.


En av de to som hørte hint ord av Johannes og fulgte efter ham, var Andreas, Simon Peters bror;


han finner først sin bror Simon, og sier til ham: Vi har funnet Messias, det er utlagt: Kristus.


Og han førte ham til Jesus. Jesus så på ham og sa: Du er Simon, Johannes' sønn; du skal hete Kefas, det er utlagt: Peter.


Dagen efter vilde han dra derfra til Galilea, og han traff Filip. Og Jesus sa til ham: Følg mig!


Men Filip var fra Betsaida, Andreas' og Peters by.


Filip traff Natanael, og sa til ham: Ham som Moses har skrevet om i loven, og likeså profetene, ham har vi funnet: Jesus, Josefs sønn, fra Nasaret!


Og Natanael sa til ham: Kan det komme noget godt fra Nasaret? Filip sa til ham: Kom og se!


Jesus så Natanael komme bortimot sig, og sa om ham: Se, det er en ekte israelitt, som det ikke er svik i.


Natanael sa til ham: Hvor kjenner du mig fra? Jesus svarte og sa til ham: Før Filip kalte på dig, mens du var under fikentreet, så jeg dig.


Natanael svarte ham: Rabbi! du er Guds Sønn, du er Israels konge!


Jesus svarte og sa til ham: Fordi jeg sa dig at jeg så dig under fikentreet, derfor tror du? Du skal få se det som er større enn dette.


Og på den tredje dag var det et bryllup i Kana i Galilea, og Jesu mor var der;


men også Jesus og hans disipler var innbudt til bryllupet.


Og da det blev mangel på vin, sa Jesu mor til ham: De har ikke vin.


Jesus sa til henne: Hvad har jeg med dig å gjøre, kvinne? Min time er ennu ikke kommet.


Hans mor sa til tjenerne: Hvad han sier eder, det skal I gjøre.


Nu stod der, efter jødenes renselsesskikk, seks vannkar av sten, hvert på to eller tre anker.


Jesus sa til dem: Fyll karene med vann! Og de fylte dem til randen.


Så sa han til dem: Øs nu op og bær det til kjøkemesteren! Og de bar det til ham.


Men da kjøkemesteren smakte vannet som var blitt til vin, og ikke visste hvor den kom fra - men tjenerne som hadde øst vannet, de visste det - da kalte kjøkemesteren på brudgommen og sa til ham:


Hver mann setter først den gode vin frem, og når de er blitt drukne, da den ringere; du har gjemt den gode vin til nu.


Dette sitt første tegn gjorde Jesus i Kana i Galilea og åpenbarte sin herlighet; og hans disipler trodde på ham.


Derefter drog han ned til Kapernaum, han selv og hans mor og hans brødre og hans disipler, og der blev de nogen få dager.


Og jødenes påske var nær, og Jesus drog op til Jerusalem.


Og i templet fant han dem som solgte okser og får og duer, og pengevekslerne som satt der,


og han gjorde sig en svepe av rep og drev alle ut av templet, både fårene og oksene, og pengevekslernes penger spilte han, og deres bord veltet han,


og til due-kremmerne sa han: Ta dette bort herfra! gjør ikke min Faders hus til en handelsbod!


Men hans disipler kom i hu at det er skrevet: Nidkjærhet for ditt hus skal fortære mig.


Da tok jødene til orde og sa til ham: Hvad for tegn viser du oss, siden du gjør dette?


Jesus svarte og sa til dem: Bryt dette tempel ned, og på tre dager skal jeg gjenreise det.


Da sa jødene: I seks og firti år har det vært bygget på dette tempel, og du vil gjenreise det på tre dager?


Men han talte om sitt legemes tempel.


Da han nu var opstanden fra de døde, kom hans disipler i hu at han hadde sagt dette, og de trodde Skriften og det ord som Jesus hadde sagt.


Mens han nu var i Jerusalem i påsken, på høitiden, trodde mange på hans navn da de så de tegn han gjorde;


men Jesus selv betrodde sig ikke til dem, fordi han kjente alle,


og fordi han ikke trengte til at nogen skulde vidne om et menneske; for han visste selv hvad som bodde i mennesket.


Og det var en mann av fariseerne som hette Nikodemus, en av jødenes rådsherrer;


han kom til ham om natten og sa til ham: Rabbi! vi vet at du er en lærer kommet fra Gud; for ingen kan gjøre disse tegn som du gjør, uten at Gud er med ham.


Jesus svarte og sa til ham: Sannelig, sannelig sier jeg dig: Uten at nogen blir født på ny, kan han ikke se Guds rike.


Nikodemus sier til ham: Hvorledes kan et menneske fødes når han er gammel? kan han vel annen gang komme inn i sin mors liv og fødes?


Jesus svarte: Sannelig, sannelig sier jeg dig: Uten at nogen blir født av vann og Ånd, kan han ikke komme inn i Guds rike.


Det som er født av kjødet, er kjød, og det som er født av Ånden, er ånd.


Undre dig ikke over at jeg sa til dig: I må fødes på ny!


Vinden blåser dit den vil, og du hører den suser; men du vet ikke hvor den kommer fra, og hvor den farer hen; således er det med hver den som er født av Ånden.


Nikodemus svarte og sa til ham: Hvorledes kan dette skje?


Jesus svarte og sa til ham: Du er Israels lærer, og vet ikke dette?


Sannelig, sannelig sier jeg dig: Vi taler det vi vet, og vi vidner det vi har sett, og I tar ikke imot vårt vidnesbyrd.


Når jeg har sagt eder de jordiske ting, og I ikke tror, hvorledes skal I da tro om jeg sier eder de himmelske?


Og dog er ingen steget op til himmelen uten han som er steget ned fra himmelen, Menneskesønnen, som er i himmelen.


Og likesom Moses ophøiet slangen i ørkenen, således skal Menneskesønnen ophøies,


forat hver den som tror på ham, skal ha evig liv.


For så har Gud elsket verden at han gav sin Sønn, den enbårne, forat hver den som tror på ham, ikke skal fortapes, men ha evig liv;


for Gud sendte ikke sin Sønn til verden for å dømme verden, men forat verden skulde bli frelst ved ham.


Den som tror på ham, blir ikke dømt; den som ikke tror, er allerede dømt, fordi han ikke har trodd på Guds enbårne Sønns navn.


Og dette er dommen, at lyset er kommet til verden, og menneskene elsket mørket fremfor lyset; for deres gjerninger var onde.


For hver den som gjør ondt, hater lyset og kommer ikke til lyset, forat hans gjerninger ikke skal bli refset;


men den som gjør sannheten, han kommer til lyset, forat hans gjerninger må bli åpenbaret; for de er gjort i Gud.


Derefter kom Jesus og hans disipler til Judea, og han blev der sammen med dem og døpte.


Men også Johannes døpte, i Ænon, nær ved Salim, fordi det var meget vann der, og folk kom dit og lot sig døpe;


for Johannes var enda ikke kastet i fengsel.


Det blev nu en trette mellem Johannes' disipler og en jøde om renselsen,


og de kom til Johannes og sa til ham: Rabbi! han som var hos dig på hin side Jordan, han som du har gitt vidnesbyrd, se, han døper, og alle kommer til ham!


Johannes svarte og sa: Et menneske kan ikke få noget uten at det er gitt ham fra himmelen.


I er selv mine vidner at jeg sa: Jeg er ikke Messias, men: Jeg er utsendt foran ham.


Den som har bruden, han er brudgom; men brudgommens venn, som står og hører på ham, gleder sig storlig over brudgommens røst. Denne min glede er nu blitt fullkommen.


Han skal vokse, jeg skal avta.


Han som kommer ovenfra, er over alle; den som er av jorden, er av jorden og taler av jorden. Han som kommer fra himmelen, er over alle;


det han har sett og hørt, det vidner han, og ingen tar imot hans vidnesbyrd;


den som har tatt imot hans vidnesbyrd, han har stadfestet at Gud er sanndru.


For han som Gud har utsendt, taler Guds ord; for Gud gir ikke Ånden efter mål.


Faderen elsker Sønnen, og alt har han gitt i hans hånd.


Den som tror på Sønnen, har evig liv; men den som ikke vil tro på Sønnen, skal ikke se livet, men Guds vrede blir over ham.


Da nu Herren fikk vite at fariseerne hadde hørt at Jesus vant flere disipler og døpte flere enn Johannes


- dog var det ikke Jesus selv som døpte, men hans disipler -


da forlot han Judea og drog atter bort til Galilea.


Han måtte da reise gjennem Samaria.


Så kom han til en by i Samaria, som heter Sykar, nær ved det stykke land som Jakob gav sin sønn Josef;


og der var Jakobs brønn. Jesus, som var trett av reisen, satt nu der ved brønnen; det var omkring den sjette time.


En kvinne fra Samaria kommer for å dra op vann. Jesus sier til henne: Gi mig å drikke!


Hans disipler var gått bort til byen for å kjøpe mat.


Den samaritanske kvinne sier da til ham: Hvorledes kan du som er jøde, be mig, en samaritansk kvinne, om å få drikke? - for jøder har ikke samkvem med samaritaner.


Jesus svarte og sa til henne: Kjente du Guds gave, og visste du hvem det er som sier til dig: Gi mig å drikke! da hadde du bedt ham, og han hadde gitt dig levende vann.


Kvinnen sier til ham: Herre! du har jo ikke noget å dra op vann med, og brønnen er dyp; hvor har du da det levende vann fra?


Du er da vel ikke større enn vår far Jakob, som gav oss brønnen og selv drakk av den, han og hans sønner og hans fe?


Jesus svarte og sa til henne: Enhver som drikker av dette vann, skal tørste igjen;


men den som drikker av det vann jeg vil gi ham, skal aldri i evighet tørste, men det vann jeg vil gi ham, blir i ham en kilde med vann som veller frem til evig liv.


Kvinnen sier til ham: Herre! gi mig dette vann, så jeg kan slippe å tørste og å gå hit for å dra op vann!


Han sier til henne: Gå avsted, kall på din mann, og kom så hit!


Kvinnen svarte: Jeg har ingen mann. Jesus sa til henne: Med rette sa du: Jeg har ingen mann;


for du har hatt fem menn, og den du nu har, er ikke din mann. Der talte du sant.


Kvinnen sier til ham: Herre! jeg ser at du er en profet.


Våre fedre tilbad på dette fjell, og I sier at i Jerusalem er det sted hvor en skal tilbede.


Jesus sier til henne: Tro mig, kvinne! den time kommer da I hverken skal tilbede Faderen på dette fjell eller i Jerusalem.


I tilbeder det I ikke kjenner, vi tilbeder det vi kjenner; for frelsen kommer fra jødene;


men den time kommer, og er nu, da de sanne tilbedere skal tilbede Faderen i ånd og sannhet; for det er sådanne tilbedere Faderen vil ha.


Gud er ånd, og de som tilbeder ham, bør tilbede i ånd og sannhet.


Kvinnen sier til ham: Jeg vet at Messias kommer, det er utlagt: Kristus; når han kommer, skal han forkynne oss alt.


Jesus sier til henne: Det er mig, jeg som taler med dig!


Og i det samme kom hans disipler, og de undret sig over at han talte med en kvinne; dog sa ingen: Hvad vil du henne, eller: hvorfor taler du med henne?


Kvinnen lot da sin vannkrukke stå og gikk bort til byen og sa til folket der:


Kom og se en mann som har sagt mig alt jeg har gjort! Han skulde vel ikke være Messias?


De gikk ut av byen og var på veien til ham.


Imens bad disiplene ham og sa: Rabbi, et!


Men han sa til dem: Jeg har mat å ete som I ikke vet om.


Disiplene sa da til hverandre: Skulde nogen ha båret mat til ham?


Jesus sier til dem: Min mat er å gjøre hans vilje som har sendt mig, og å fullføre hans gjerning.


Sier ikke I at det ennu er fire måneder, så kommer høsten? Se, jeg sier eder: Løft eders øine og se markene, de er alt hvite til høsten!


Den som høster, får lønn og samler frukt til evig liv, forat både den som sår og den som høster, kan glede sig sammen;


for her er det et sant ord at en sår og en annen høster.


Jeg har utsendt eder for å høste det som ikke I har arbeidet med; andre har arbeidet, og I er kommet inn i deres arbeid.


Men mange av samaritanene fra den by trodde på ham for kvinnens ords skyld, da hun vidnet: Han har sagt mig alt jeg har gjort.


Da nu samaritanene kom til ham, bad de ham bli hos dem; og han blev der to dager.


Og mange flere trodde for hans ords skyld,


og de sa til kvinnen: Nu tror vi ikke lenger for din tales skyld; for vi har selv hørt, og vi vet nu at han sannelig er verdens frelser.


Efter de to dager drog han derfra til Galilea;


for Jesus vidnet selv at en profet blir ikke aktet på sitt eget hjemsted.


Da han nu kom til Galilea, tok galileerne imot ham, fordi de hadde sett alt det han hadde gjort i Jerusalem på høitiden; for også de var kommet til høitiden.


Han kom da atter til Kana i Galilea, der hvor han hadde gjort vann til vin. Og det var en kongens mann i Kapernaum, som hadde en syk sønn;


da han fikk høre at Jesus var kommet fra Judea til Galilea, drog han til ham og bad at han vilde komme ned og helbrede hans sønn; for han var nær ved å dø.


Jesus sa da til ham: Uten at I ser tegn og under, tror I ikke.


Kongens mann sier til ham: Herre! kom ned før mitt barn dør!


Jesus sier til ham: Gå hjem, din sønn lever! Mannen trodde det ord Jesus sa til ham, og gikk.


Da han nu alt var på hjemveien, møtte hans tjenere ham og fortalte at hans barn levde.


Han spurte dem da om den time da det var blitt bedre med ham; de sa til ham: Igår ved den syvende time forlot feberen ham.


Faren skjønte da at det var den time da Jesus sa til ham: Din sønn lever; og han trodde selv, og hele hans hus.


Dette var det annet tegn som Jesus gjorde da han var kommet fra Judea til Galilea.


Derefter var det en av jødenes høitider, og Jesus drog op til Jerusalem.


Men det er ved Fåreporten i Jerusalem en dam som på hebraisk heter Betesda og har fem bueganger;


i dem lå en mengde syke: blinde, halte, visne.


For en engel steg til visse tider ned i dammen og oprørte vannet. Den som da først steg ned efterat vannet var blitt oprørt, han blev helbredet, hvad sykdom han så led av.


Nu var der en mann som hadde vært syk i åtte og tretti år;


da Jesus så ham ligge der, og visste at han allerede hadde vært syk i lang tid, sa han til ham: Vil du bli frisk?


Den syke svarte ham: Herre! jeg har ingen til å kaste mig ned i dammen når vannet blir oprørt; og i det samme jeg kommer, stiger en annen ned før mig.


Jesus sier til ham: Stå op, ta din seng og gå!


Og straks blev mannen frisk og han tok sin seng og gikk. Men det var sabbat den dag.


Jødene sa da til ham som var blitt helbredet: Det er sabbat, og det er dig ikke tillatt å bære sengen.


Han svarte dem: Han som gjorde mig frisk, han sa til mig: Ta din seng og gå!


De spurte ham: Hvem er det menneske som sa til dig: Ta den og gå?


Men han som var blitt helbredet, visste ikke hvem det var; for Jesus hadde trukket sig tilbake, da det var meget folk på stedet.


Siden traff Jesus ham i templet og sa til ham: Se, du er blitt frisk; synd ikke mere, forat ikke noget verre skal vederfares dig!


Mannen gikk bort, og fortalte jødene at det var Jesus som hadde gjort ham frisk.


Og derfor forfulgte jødene Jesus, fordi han gjorde dette på en sabbat.


Men Jesus svarte dem: Min Fader arbeider inntil nu; også jeg arbeider.


Derfor stod da jødene ham enn mere efter livet, fordi han ikke bare brøt sabbaten, men også kalte Gud sin Fader og gjorde sig selv Gud lik.


Jesus svarte da og sa til dem: Sannelig, sannelig sier jeg eder: Sønnen kan ikke gjøre noget av sig selv, men bare det han ser Faderen gjør; for det han gjør, det gjør Sønnen likeså;


for Faderen elsker Sønnen, og viser ham alt det han selv gjør; og han skal vise ham større gjerninger enn disse, forat I skal undre eder.


For likesom Faderen opvekker de døde og gjør levende, således gjør også Sønnen levende hvem han vil.


For Faderen dømmer heller ikke nogen, men har gitt Sønnen hele dommen,


forat alle skal ære Sønnen, likesom de ærer Faderen. Den som ikke ærer Sønnen, ærer ikke Faderen, som har sendt ham.


Sannelig, sannelig sier jeg eder: Den som hører mitt ord og tror ham som har sendt mig, han har evig liv og kommer ikke til dom, men er gått over fra døden til livet.


Sannelig, sannelig sier jeg eder: Den time kommer, og er nu, da de døde skal høre Guds Sønns røst, og de som hører, skal leve.


For likesom Faderen har liv i sig selv, således har han også gitt Sønnen å ha liv i sig selv,


og han har gitt ham makt til å holde dom, fordi han er en menneskesønn.


Undre eder ikke over dette! For den time kommer da alle de som er i gravene, skal høre hans røst,


og de skal gå ut, de som har gjort godt, til livets opstandelse, de som har gjort ondt, til dommens opstandelse.


Jeg kan ikke gjøre noget av mig selv; som jeg hører, så dømmer jeg, og min dom er rettferdig; for jeg søker ikke min vilje, men hans vilje som har sendt mig.


Vidner jeg om mig selv, da er mitt vidnesbyrd ikke sant;


det er en annen som vidner om mig, og jeg vet at det vidnesbyrd han vidner om mig, er sant.


I har sendt bud til Johannes, og han har vidnet for sannheten;


jeg tar ikke imot vidnesbyrd av et menneske, men jeg sier dette forat I skal bli frelst.


Han var det brennende og skinnende lys, men I vilde bare en tid fryde eder i hans lys.


Men jeg har det vidnesbyrd som er større enn det Johannes har vidnet; for de gjerninger som Faderen har gitt mig å fullbyrde, selve disse gjerninger som jeg gjør, de vidner om mig at Faderen har utsendt mig.


Og Faderen, som har sendt mig, han har vidnet om mig; hverken har I nogensinne hørt hans røst eller sett hans skikkelse,


og hans ord har I ikke blivende i eder; for den han har sendt, ham tror I ikke.


I ransaker skriftene, fordi I tenker at i dem har I evig liv, og det er de som vidner om mig;


og I vil ikke komme til mig for å få liv.


Jeg tar ikke ære av mennesker;


men jeg kjenner eder og vet at I ikke har kjærligheten til Gud i eder.


Jeg er kommet i min Faders navn, og I tar ikke imot mig; kommer en annen i sitt eget navn, ham tar I imot.


Hvorledes kan I tro, I som tar ære av hverandre, og den ære som er av den eneste Gud, den søker I ikke?


I må ikke tenke at jeg vil anklage eder hos Faderen; det er en som anklager eder, Moses, han som I har satt eders håp til.


For hadde I trodd Moses, da hadde I trodd mig; for det er om mig han har skrevet;


men tror I ikke hans skrifter, hvorledes kan I da tro mine ord?


Derefter drog Jesus bort til hin side av den Galileiske Sjø, Tiberias-sjøen;


og meget folk fulgte ham, fordi de så de tegn han gjorde på de syke.


Men Jesus gikk op i fjellet, og han satte sig der med sine disipler.


Og påsken, jødenes høitid, var nær.


Da nu Jesus løftet sine øine og så at meget folk kom til ham, sa han til Filip: Hvor skal vi kjøpe brød, så disse kan få mat?


Men dette sa han for å prøve ham; for han visste selv hvad han vilde gjøre.


Filip svarte ham: Brød for to hundre penninger er ikke nok for dem så hver av dem kan få et lite stykke.


En av hans disipler, Andreas, Simon Peters bror, sier til ham:


Her er en liten gutt som har fem byggbrød og to småfisker; men hvad er det til så mange?


Jesus sa: La folket sette sig ned! Det var meget gress på stedet, og mennene satte sig da ned, omkring fem tusen i tallet.


Da tok Jesus brødene og takket, og delte dem ut til dem som satt der, likeledes av småfiskene, så meget de vilde ha.


Men da de var blitt mette, sier han til sine disipler: Sank sammen stykkene som er blitt tilovers, forat ikke noget skal spilles!


Da sanket de sammen, og de fylte tolv kurver med stykker av de fem byggbrød, som var blitt tilovers efter dem som hadde ett.


Da nu folket så det tegn han gjorde, sa de: Dette er i sannhet profeten som skal komme til verden.


Da nu Jesus skjønte at de vilde komme og ta ham med makt for å gjøre ham til konge, gikk han fra dem og op i fjellet igjen, han selv alene.


Men da det blev aften, gikk hans disipler ned til sjøen,


og de gikk i en båt og fór over til hin side av sjøen, til Kapernaum. Og det var allerede blitt mørkt, og Jesus var enda ikke kommet til dem.


Og sjøen gikk høit, for det blåste en sterk vind.


Da de nu hadde rodd en fem og tyve eller tretti stadier, ser de Jesus gå på sjøen og komme nær til båten, og de blev redde.


Men han sa til dem: Det er mig, frykt ikke!


Nu vilde de ta ham op i båten, og straks kom båten til landet som de fór til.


Den næste dag så folket som stod på hin side av sjøen, at det ikke var nogen annen båt der, og visste at det bare hadde vært én, og at Jesus ikke var gått i båten sammen med sine disipler, men at hans disipler hadde faret bort alene.


Imens kom det andre båter fra Tiberias nær til det sted hvor de hadde fått mat efter Herrens takkebønn.


Da nu folket så at Jesus ikke var der, og heller ikke hans disipler, gikk de i båtene, og kom til Kapernaum og søkte efter Jesus.


Og da de fant ham på hin side av sjøen, sa de til ham: Rabbi! når er du kommet hit?


Jesus svarte dem og sa: Sannelig, sannelig sier jeg eder: I søker mig, ikke fordi I så tegn, men fordi I åt av brødene og blev mette.


Arbeid ikke for den mat som forgår, men for den mat som varer ved til evig liv, den som Menneskesønnen skal gi eder! for på ham har hans Fader, Gud, satt sitt innsegl.


De sa da til ham: Hvad skal vi gjøre for å gjøre Guds gjerninger?


Jesus svarte og sa til dem: Dette er Guds gjerning at I skal tro på den han har utsendt.


De sa da til ham: Hvad tegn gjør da du, så vi kan se det og tro dig? hvad gjerning gjør du?


Våre fedre åt manna i ørkenen, som skrevet står: Han gav dem brød fra himmelen å ete.


Jesus sa til dem: Sannelig, sannelig sier jeg eder: Moses har ikke gitt eder brødet fra himmelen, men min Fader gir eder det sanne brød fra himmelen;


for Guds brød er det som kommer ned fra himmelen og gir verden liv.


De sa da til ham: Herre, gi oss alltid dette brød!


Jesus sa til dem: Jeg er livsens brød; den som kommer til mig, skal ikke hungre, og den som tror på mig, skal aldri nogensinne tørste.


Men jeg har sagt eder at I har sett mig og tror dog ikke.


Alle de som Faderen gir mig, kommer til mig, og den som kommer til mig, vil jeg ingenlunde støte ut;


for jeg er kommet ned fra himmelen, ikke for å gjøre min vilje, men for å gjøre hans vilje som har sendt mig,


og dette er hans vilje som har sendt mig, at jeg ikke skal miste noget av alt det han har gitt mig, men opreise det på den ytterste dag.


For dette er min Faders vilje at hver den som ser Sønnen og tror på ham, skal ha evig liv, og at jeg skal opreise ham på den ytterste dag.


Da knurret jødene over ham fordi han sa: Jeg er det brød som er kommet ned fra himmelen,