title: О воспитании в детях любви. Робота з батьками. (Рос. мова)

description:
С ранних лет следует воспитывать в человеке ответную любовь к людям, давшим ему жизнь. "Почитай отца твоего и мать, это первая заповедь с обетованием: да будет тебе благо, и будешь долголетен на земле" (Еф. 6.2-3). Чтобы дети любили родителей, необходимо, чтобы они получали не только игруш

                  ки, джинсы, деньги и т. д., но входили бы в духовный мир отца и матери, в мир жертвенности, веры и действующей любви. Любовь, как и вера, достигает совершенства делами (см. Иак. 2. 22.). Надо устанавливать для детей сначала крохотные, потом маленькие, а затем все возрастающие обязанности по отношению к родителям, друг к другу и к семье в целом. И придет время, когда дети с любовью возьмут на себя значительный объем наиболее трудных домашних дел, когда на их окрепшие плечи смогут опереться слабеющие родители, и дети многое будут делать лучше и быстрее своих постаревших отцов и матерей. За родителями останется общий совет и, конечно, любовь. К этому естественному ходу развития семьи родителям надо готовиться и исподволь готовить к этому детей, принимающих эстафету жизни и деятельности. Любящий человек способен отдать свое другому, делиться со своими ближними и с встречающимися людьми. К этому нужно быть готовым, поэтому необходим навык. Вкусное и хорошее должно предназначаться не только для младенцев и школьников, но и для родителей – во всяком случае, в сознании детей. Одна семья жила в стесненных материальных обстоятельствах. После чая одну из конфет оставили на столе для отца, находящегося на работе. Ребенок, бегая по комнате, потянулся к конфете. "Надо оставить папе, - сказала мать, - с чем папа будет пить чай, когда придет с работы?" Эта сцена в течение дня повторялась несколько раз, все чаще и чаще. Наконец мать сказала: "Ладно, бери папину конфету". Мальчик зажал конфету в руке, а потом забросил ее в дальний угол стола, к стене, откуда сам он не мог ее достать. Остаток дня он не подходил к столу. Произошел маленький шаг в нравственном развитии человека. Более взрослых детей следует посылать делать покупки в магазине. Это не только физическая нагрузка, но и приучение детей думать о нуждах семьи в целом. Конечно, здесь нужно родительское руководство, обеспечивающее "единство экономической политики" семьи. Детей с раннего возраста надо приучать делиться друг с другом, помогать друг другу, а старших привлекать к воспитанию младших. В узбекском языке есть уважительное слово "апа" - "старшая сестра". Этим словом иногда обращаются вообще к почтенной и старшей женщине. Нянями в русских диалектах иногда называются старшие сестры. В старших братьях должна быть какая-то доля отцовского чувства по отношению к младшим. Для нравственного климата семьи полезны совместные бытовые и хозяйственные дела, в которых участвуют все или почти все ее члены: семейные походы, поездки за город, посещение музеев, исторических мест и т. д., беседы на религиозные и другие темы. Некогда в русских интеллигентных семьях были в моде совместные чтения классиков по ролям, в которых принимали участие и друзья из соседних домов. Совместные детские игры, спектакли, шарады. Любовь между детьми созидается любовью родителей между собой. Эту супружескую любовь необходимо беречь как драгоценный дар не только двоих, но и семьи в целом. Она воспитывается в супругах совместным трудом у детской кроватки и всем стилем семейной жизни. Прекрасный отдых, который мужу под силу организовать, - пообедать не дома, где женщина бегает с ложками, поварешками, не имея возможности даже присесть. Почему не сделать праздник на выезде? Тогда в центре внимания будет супруга, окруженная заботами мужа. Конечно, не всякий может себе позволить обед в ресторане и, во всяком случае, не каждый день. Но как надолго женщине запомнится красивый стол с изящной посудой, учтивое обхождение официанта. Разговоры с супругом, внимание которого обращено только на нее. Семья – общий организм, для нее естественно иметь общую кассу, куда вкладывается все: и заработки родителей, и стипендии, и зарплата подросших детей. Любовь, взращиваемая в семье, должна распространяться и за ее пределы. "…будем делать добро всем, - пишет апостол Павел, - а наипаче своим по вере". "Не унывайте, делая добро". Эта любовь ко всем людям начинается с малого: уступить место пожилому человеку, помочь сделать что-либо одинокой старушке, позаботиться о подарке для кого-нибудь и т. д. Общаясь с родителями, я заметила, что они не могут назвать положительные черты, которыми обладает их ребенок, а отрицательные говорят очень легко. В связи с этим я провожу на родительском собрании тест "Цветок", который предлагаю вашему вниманию. Тест "Цветок" В центре листа нарисовать кружок, в который надо вписать имя ребенка. На каждую букву необходимо придумать прилагательное, которое соответствует качеству, присущему ребенку. Каждое качество или черта оформляется как лепесток цветка. Затем необходимо подсчитать, сколько положительных и отрицательных качеств вы написали. Каких больше? Выделите самое главное. Почему вы так считаете? Этот тест заставляет родителей задуматься о своем ребенке. Мне очень понравилась программа "Особые дети – особое общение". Представляю принципы общения по данной программе: Выражение лица: максимально доброжелательное, теплое, приветливое, нераздраженное. Тон голоса: в любых ситуациях в разговоре с ребенком – предельно доброжелательный, теплый, приветливый, нераздраженный. В лексике по возможности избегать употребления: всех частиц НЕ, так как русский язык богат, и подходящую по смыслу фразу можно построить, не используя их; приказных фраз; повелительного наклонения; слов ДОЛЖЕН, ОБЯЗАН, НУЖНО; местоимений Я, ТЫ; Желательно использовать: сослагательное наклонение; местоимение МЫ. Стараться: не говорить с иронией и насмешкой; не делать постоянных замечаний, особенно мелочных; не ругаться и не кричать на ребенка; всегда быть с ребенком вежливым, теплым; не торопить и не подгонять ребенка; как можно чаще высказывать одобрение, похвалу, эмоциональное приятие вашего ребенка, и не за что-то, а только потому, что это Ваш ребенок, несмотря на все проблемы; как можно чаще подтверждать, декларировать свою любовь к нему: ведь это Ваш ребенок; не говорить ребенку, что вы его не любите или обиделись на него; не давать ребенку чувствовать себя плохим; от неправильного поведения или занятия только отвлекать, предлагая не менее 2-3 вариантов деятельности или занятий. Не надо: вставать на сторону людей, обвиняющих Вашего ребенка публично, лучше потом, без посторонних, спокойно, с глубоким пониманием обсудить возникшую проблему и помочь ее решить; хвалить в присутствии ребенка других детей и ставить кого-либо в пример. Помните: телевизор или компьютер – не нянька, то есть нужно вместе с ребенком смотреть передачи – это способствует снятию напряжения, волнения, восстанавливает эмоциональный контакт с ребенком, улучшает его, дает возможность корригировать восприятие услышанного и увиденного ребенком; если вы огорчены чем-то, то постарайтесь обязательно объяснить ребенку, что это связано не с ним, что теперь вы, находясь рядом, будете в лучшем настроении, так как Ваш сын или Дочь – Радость; от вас ребенку необходимо как можно больше тактильных контактов: ОБНЯТЬ, ПОГЛАДИТЬ, ПРИГОЛУБИТЬ, ПРИЛАСКАТЬ. ТЕРПЕНИЕ, ТЕРПИМОСТЬ И ВСЕГДА ЛЮБОВЬ! Приведем пример. Мальчик Тимоша пришел из школы на два часа позже, чем обычно. Он забыл предупредить накануне, что после уроков весь класс отправится на экскурсию в Музей искусств. Обеспокоенная бабушка Валя БЕЗ КРИКА И РАЗДРАЖЕНИЯ, ВЕЖЛИВО, ДОБРОЖЕЛАТЕЛЬНО, СПОКОЙНЫМ ТОНОМ встречает внука: - Тимоша, я очень волновалась за тебя, ты ТАК ДОРОГ НАМ. Я поняла, что ты случайно забыл предупредить нас об экскурсии. Вероятно, твои мысли были заняты чем-то важным. Я УВЕРЕНА, что в следующий раз ты ни при каких обстоятельствах не забудешь нас предупредить. Здесь использованы такие принципы: спокойный тон, правильный подбор слов, отсутствие грубого обличения и обиды на ребенка; высказано неодобрение, но закончено внушением, что внук хороший и будет стараться так не поступать. В результате Тимоша перестает нервничать (ведь он неосознанно переживал, что не предупредил своих близких). Мальчик спокойно выслушивает замечания, в будущем старается не попадать в подобные ситуации. Или другая ситуация: Бабушка Валя готовит обед. Из школы приходит мрачный, хмурый, всем недовольный Тимоша. Он устал и расстроен из-за конфликта в школе. Вместо обычного приветствия "Добрый день" бурчит что-то нечленораздельное. На предложение дедушки помочь по хозяйству, неожиданно кричит: "Отстаньте, не буду!" Дедушка, ОБНЯВ ВНУКА, С ДОЛЖНЫМ ТЕРПЕНИЕМ, ПОНИМАНИЕМ ВЕЖЛИВО говорит: - Дорогой мой, я вижу, ты устал и расстроен, и ГОТОВ ПОМОЧЬ ТЕБЕ. Но, знаешь, если мы сейчас поможем бабушке, она будет признательна. ВЫБЕРИ: почитать книжку сестре ИЛИ поиграть с ней, ИЛИ на кухне похозяйничать. Заранее большое спасибо тебе. Здесь использованы такие принципы: доброжелательность, понимание состояния, отсутствуют агрессия, ирония, насмешка, недовольство; высказаны одобрение, желание помочь; использовано местоимение "МЫ", которое вселяет уверенность, снимает напряжение; дана возможность выбора разных видов помощи. В результате, недолго отнекиваясь, Тимоша решает, что лучше он поиграет с сестренкой. Взрослые члены семьи ему благодарны. Я использовала эти истории на родительских собраниях младших классов. Родителям они очень понравились. Список использованной литературы По страницам газет "Мир православных мирян".Бенилова С. Ю. "Доброжелательные взгляды на общение с детьми".

category: Робота з батьками


title: Обереги в бабусиній скрині. Сценарій родинного свята

description: Сценарій проведення родинного свята на заявлену тему, мета якого - ознайомити учнів із традиціями рідного краю, розширити уявлення учнів про обереги, про їх значення в житті українців; виховувати повагу до старшого покоління

category: Робота з батьками


title: Мама, папа, я - дружная семья. Проектна робота для 5-6 класу. (Рос. мова)

description: Проектна робота, що спрямована на вивчення взаємних стосунків дітей 5-6 класів і батьків із метою покращення їх у родині, посилення співпраці сім’ї та школи. Мета - виховання сучасної компетентної людини - здорової та щасливої, яка здатна жити в сучасному світі

category: Робота з батьками

grade: 5 клас


title: Класний керівник на батьківських зборах.

description:
Класний керівник - професія й нова і стара одночасно. Можна було б романтично охарактеризувати її як спеціальність, що відроджується з попелу. Але будьмо об'єктивні. Вірніше, ті, хто зацікавлений в її відродженні, з останніх сил тягнуть самі себе з болота за чуба... І, здається, витягнуть. Особли

                  во якщо їм допоможуть сусіди по болоту - шкільні психологи Для рішення нових задач, які ставлять перед класними керівниками сучасна школа й навколишня соціальна дійсність, ці вчителі буквально як свіжого повітря потребують нових технологій і методів роботи. Майже всі ці технології та підходи - психолого-педагогічні (а якими ще вони можуть бути?!). Звичайно, багато чого педагогам доведеться напрацьовувати самим, але якщо поскребти по наших рідних психологічних засіках, дечим оснастити роботу колег ми можемо вже сьогодні. Наприклад, допомогти їм зайняти правильну рольову позицію у стосунках із батьками на зборах. Позицію, що підтримала би професійний статус самих педагогів, дозволила би вирішити поставлені задачі, а також активізувати особистісні ресурси присутніх на зборах батьків. Чому виникає опір? Які ролі реалізує класний керівник під час батьківських зборів? Природно, що відповідь на ці запитання залежить від цілей зборів. З упевненістю можна сказати, що практично завжди перед зборами постає інформаційна задача, а відтак педагог виступає в ролі інформатора. Здавалося б, роль для педагога звична. Але це тільки на перший погляд. Учити й інформувати - задачі зовсім різні, і припускають вони застосування різних методів. Досить часто педагог, сам того не зауважуючи, робить підміну: замість того щоби передавати інформацію дорослим людям у тій формі, в якій їм було би зручно її сприйняти, він починає впливати за допомогою інформації. Тобто повчати батьків. А це мало кому з дорослих людей подобається. У результаті інформація не тільки не сприймається й не осмислюється, але ще й породжує, незалежно від свого змісту, опір слухачів. У психологічній літературі, присвяченій роботі тренера - ведучого тренінгової групи, накопичено багатий і дуже корисний матеріал, що стосується реалізації ролей інформатора та комунікатора. Педагог у ролі фасилітатора. Те ж саме можна сказати ще про одну роль педагога - ведучого батьківських зборів. Це роль фасилітатора. У найпримітивнішому тлумаченні фасилітатор - це людина, яка полегшує спілкування двох і більше людей, контролює хід зустрічі для того, щоб учасники змогли сконцентруватись на обговоренні змісту й рішенні задач дискусії. Педагог-фасилітатор на батьківських зборах організує спілкування батьків і сприяє тому, щоб дискусія була продуктивною та вела до рішення поставлених питань. В якості фасилітатора педагог не вносить у груповий процес власного змісту, а лише забезпечує розвиток того змісту, який задають самі учасники. Ще донедавна для педагога подібна роль, та ще й по відношенню до батьків, була екзотичною. Зараз потреба в ній виникає всі частіше, тому що батьки претендують (і небезпідставно) на те, щоб активно впливати на освітнє середовище тієї школи, в якій учаться, живуть, розвиваються їхні діти. Психолог може допомогти педагогам освоїти ролі інформатора й фасилітатора. Ідеальний варіант - провести невеликий тренінг таких рольових позицій для класних керівників. Але якщо це неможливо, буде корисним передати в розпорядження класного керівника ряд рекомендацій із ведення батьківських зборів. Щоб вас почули. Головна задача будь-якого інформатора - зробити так, щоб його почули. Тобто у принципі послухали та почули саме те, що він хотів сказати. На рішення цієї задачі і спрямована більшість використовуваних прийомів. Початок розмови Головна вимога - початок розмови має бути стислим, ефектним і чітким за змістом. Ось кілька порад. Ретельно продумайте та занотуйте на аркуші паперу перші 2-3 пропозиції вашої промови. Вони повинні пролунати максимально спокійно й чітко навіть на тлі вашого цілком зрозумілого хвилювання. Правильно представтесь (якщо це перша зустріч) - коротко, але підкресливши ті сторони вашого статусу та ролі по відношенню до дітей, що складуть основу вашого авторитету та значущості в очах батьків. Ніколи не починайте з вибачень, навіть у тому випадку, якщо початок зустрічі затягнувся, виникли накладки та якісь непорозуміння. Можна просто констатувати, що зустріч почалась трохи не так, як планувалось. Вибачення негайно поставлять вас у позицію "знизу" та зменшать суб'єктивну значущість вашої інформації в очах слухачів. Важливо почати розмову в тиші. Знайдіть спосіб звернути на себе увагу. Бажано це зробити нестандартно, так, щоб вибраний вами спосіб не нагадував урок. Наприклад, рішуче підведіться, переставте вазу з квітами на край столу й починайте... Почніть розмову з викладу самої логіки зустрічі, її основних етапів: "Спочатку ми з вами...", "Потім ми розглянемо...", "Наприкінці розмови нам з вами треба...". Обговоріть місце запитань і реплік батьків у ході зустрічі. Наприклад, ви можете сказати, що запитання краще ставити відразу, у ході викладу інформації. Або, навпаки, попросіть батьків спочатку до кінця вислухати вас, а потім ставити запитання. Можете сказати, що на всі запитання, що будуть виникати в ході вашого монологу, ви відповісте потім, а поки будете фіксувати їх для себе на дошці або на папері. Чудово, якщо після викладу всіх організаційних моментів вам удасться змінити позицію слухачів, зробити її більш включеною, розкріпаченою. Для цього наведіть який-небудь недавній випадок із життя класу чи школи, покажіть щось смішне чи цікаве, зроблене дітьми, тощо. Якщо батьки не знайомі один з одним, обов'язково представте їх. Виклад інформації Мені здається, що наступна цитата з одного посібника для тренерів у вичерпний спосіб характеризує найбільш ефективний підхід до інформування: "Розповідайте їм (тобто слухачам) про те, про що ви збираєтесь розповісти. Розповідайте їм про це. Розповідайте їм, про що ви їм щойно розповіли". Прочитайте цю фразу кілька разів, зануртесь у неї та використовуйте її практично. Це істотно підвищить ефективність вашої діяльності. Плюс кілька порад із самопрезентації в момент викладу інформації. Як і де стояти під час свого монологу? Якщо клас невеликий чи слухачів небагато, краще сидіти - у загальному колі або збоку від власного столу. У жодному випадку не за столом! Це таке підступне місце - учительський стіл! Він блискавично оживляє в самого вчителя та його слухачів (а всі вони - колишні учні) цілком конкретні асоціації та поведінкові стереотипи. Якщо клас великий, доведеться стояти. Знов-таки - поруч зі столом, час від часу трохи переміщаючись. Простір біля дошки дозволяє управляти увагою слухачів. Якщо ви кажете про дуже важливі речі, трохи висуньтесь уперед, до самих парт чи рядів стільців. При підбиванні підсумків, даючи слухачам можливість щось обміркувати й осмислити, відійдіть до дошки. Співвідносьте гучність голосу з розмірами повідомлення. Узагалі, вам знадобиться багато навичок риторики, які ви застосовуєте на уроці: повторення останніх слів, модулювання акцентів за допомогою голосу тощо. Стежте за паузами - їх треба робити. Пам'ятайте, що ви маєте справу не з гіперактивними дітлахами, яких страшно на дві секунди відпустити у вільне спілкування, а з дорослими людьми. Вони вміють думати. А думається найкраще в паузах. Стежте за невербальною інформацією, яку ви повільно й мимоволі транслюєте за допомогою своїх жестів, пози, міміки тощо. При хвилюванні важко керувати мімікою, і все-таки вона повинна відповідати змісту переданої інформації та змінюватись у такт із нею. Пози та жести бажано застосовувати переважно відкриті, доброзичливі: рух рук при жестикуляції - від себе, а не на себе, і багато чого іншого, що вже добре відоме сучасним педагогам. Не забудьте наприкінці розмови повернутись до її початку й підбити підсумки. І взагалі: не використовуйте ситуацію, коли батьки зібрались усі разом і нарешті вас слухають, для того щоб видати всі емоції, усю інформацію, усі проблеми, що у вас накопичились. Не дозволяйте собі в ході розмови відволікатись на деталі й відступати вбік. Чітко визначте тему й дотримуйтесь її. Можна дещо заінтригувати батьків: "Ми могли би порозмовляти і про це...", "Мені здається, що треба обговорити з вами таке питання, як...". Нехай у них залишиться відчуття, що наступна зустріч украй важлива, і її не варто відкладати в їх же власних інтересах. І ще одне. Батьки мусять переконатися, що такі зустрічі мають сенс: вони проходять оперативно й закінчуються певним результатом. А для цього інформація повинна подаватись дозовано, послідовно та чітко. Після того як уся необхідна інформація передана, можна переходити до її обговорення та прийняття певних рішень. А це вже зовсім інша історія... Організація обговорення проблеми в батьківській групі вимагає від педагога інших навичок - фасилітації. Вони внутрішньо прийняті психологами, але поки з ускладненням приживаються в педагогічному середовищі. Але за ними - майбутнє, і, до речі, не тільки у стосунках педагога з батьками, а й із самими учнями. Про педагога як фасилітатора у спілкуванні з батьківською групою варто поговорити наступного разу.

category: Робота з батьками


title: Родина - школа любові. Розробка батьківських зборів

description: Розробка проведення батьківських зборів на заявлену тему, мета яких - розширити уявлення батьків про родину як головну загальнолюдську цінність; познайомити батьків з результатами досліджень щодо впливу родинної атмосфери на розвиток моральних якостей підлітка

category: Робота з батьками


title: Здоров’я дитини - багатство родини. Розробка батьківських зборів

description: Розробка батьківських зборів на заявлену тему, де автори пишуть, що якими б не були батьки, вони завжди з впевненістю відповідатимуть на запитання: „Чи піклуєтесь ви про здоров’я своєї дитини?”. А як ми піклуємося, чи вміємо виявляти турботу про здоров’я дітей. Над цим ми не замислювались

category: Робота з батьками


title: Щаслив той, хто щаслив дома. (Рос. мова)

description:
Родительское счастье приходит к нам с рождением ребёнка. С этого момента мы неустанно задаёмся вопросами "Каким он вырастет? Кем станет? Не свернёт ли с правильного пути?" Как любая дорога начинается с первых шагов, так и становление человеческой личности- с семьи. Человек тысячами неразры

                  вных нитей связан с семьёй со дня рождения до конца жизни. Семья вводит нового человека в мир знаний и житейской мудрости, общественных прав и обязанностей. Многие полагают, что воспитывать детей может каждый. Наблюдения педагогов и социологов показывают, что успешно с проблемой воспитания справляются далеко не во всех семьях. Поставляют "трудных детей 3% семей. Еще 3% семей – дети педагогически запущены. Всё больше появляется детей, которые "выпадают" из семей. Проблемами семьи и школы занимаются учёные- педагоги, психологи, социологи, медики. Но из семьи начинается общественное воспитание. Поэтому немаловажное значение имеют общность взглядов родителей, сотрудничество мужа и жены в вопросах воспитания. В семье, образно говоря, закладываются корни, из которых вырастают потом и ветви, и цветы, и плоды. Народная мудрость гласит: "Там, где муж с женой на одной скрипке играют, дети под чужую дудку не пляшут". Если мы хотим воспитать в наших детях доброту и порядочность, следует отказаться от жестокости. Для утверждения добра нельзя использовать зло. Взрослые спорят, как воспитывать детей: поощрением или наказанием. Однозначного ответа дать нельзя. Одна доброта без строгости воспитывает невиданных наглецов и эгоистов, маленьких людей с возрастающими притязаниями. Семейное воспитание ничего общего не имеет с детской вседозволенностью и родительским всепрощением. Если последние становятся нормой, в семье создаётся культ ребёнка; родители всецело зависят от детей, их неоправданных притязаний и капризов. Но строгость и запреты в воспитании детей тоже не дают ожидаемых результатов. Они вредны, прежде всего, тем, что подрывают в ребёнке чувство собственного достоинства. Невнимание или недостаточное внимание родителей к детям означает утрату важнейшего воспитательного фактора-общения. В таких случаях ослабляется эмоциональная близость родителя и детей, уменьшается возможность проникнуть во внутренний мир ребёнка, правильно осознать потребности его и интересы. Мы часто злоупотребляем своим положением в семье. Постоянно подчёркиваем, что мы старше, больше знаем, требуем послушания, подчинения. Дети не терпят повседневных придирчивых назиданий. Высоко ценят родителей-друзей. Вот почему важно создать атмосферу доверительных отношений в семье. Чтобы завоевать авторитет, доверие у младших, мы должны как больше рассказать о себе, своей жизни, проблемах, которые нас волнуют. Сила влияния родительского примера зависит от характера отношений, эмоциональных контактов, сложившихся между родителями и детьми. Если в семье царят деспотизм, навязывание старшими своей воли и мнения без учета интересов детей, равнодушие к детям, то установка на подражание ослабляется. И наоборот, готовность к восприятию образца реализуется в большой мере, если общение с детьми строится на основе доброты, порядочности, уважения и сострадания, духовная близость родителей и детей возникает, если в семье принято обсуждать все сложные вопросы семейной жизни, трудности и невзгоды каждого члена семьи, делиться впечатлениями о прочитанной книге, просмотренном кинофильме, спектакле, телепередаче. Воспитательное воздействие на детей, на их отношение с родителями, сверстниками оказывает характер общения самих супругов-родителей. Идеальным в этом смысле считается стиль "сотрудничества", когда во взаимоотношениях супругов царят взаимопонимание и взаимоподдержка. Супруги, как правило, совместно планируют свои действия, мечтают, имеют общие интересы. Возможны споры, которые носят мирный характер. Второй стиль отношений между супругами – "паритет", когда устанавливаются ровные, союзнические отношения, основанные на взаимной выгоде. Такие отношения имеют право на существование, хотя для детей атмосфера расчётливости паритета не может быть признана идеальной – слишком важна для них эмоциональная связь с родителями, а в этом случае её недостаёт. Приемлемым может быть и третий стиль отношений – "соревнование", если оно направлено на благо всех, на достижение жизненно важных для семьи целей. Не следует забывать, что в процессе супружеской состязательности нередко возникает момент нервозности, отрицательно сказывающийся на развитии детей, их эмоциональности. Что же касается "конкуренции", как стиля отношений между родителями, когда утверждается стремление одного из супругов главенствовать над другим, подавлять его в чём-либо, то здесь о положительном примере родителей говорить не приходится. В каждом случае в общении с детьми родителям надо проявлять симпатию, внимание, уважение, не унижать ребёнка как личность. Только тогда общение станет доверительным и радостным, всем принесёт пользу. Красной нитью через всё, о чём мы говорим с родителями, проходит мысль о мудрости материнской и отцовской любви, о гармонии доброты и требовательности, ласки и строгости. С большим тактом, не прикасаясь к личному, зачастую болезненному, мы стремимся предотвратить ошибки родителей в этом самом тонком деле духовной жизни. Там, где нет мудрости родительского воспитания, любовь матери и отца к детям уродует детей, есть много разновидностей этой уродливой любви, главные из них: любовь умиления; любовь деспотическая; любовь откупа. Любовь умиления – это самое печальное, что можно себе представить в отношениях родителей и детей. Это инстинктивная, неразумная, иногда напрашиваются слова, куриная (слепая) любовь, мать и отец радуются каждому шагу ребёнка, не задумываясь над тем, какой это шаг, к чему он может привести. Любовь умиления разрушает душу ребёнка прежде всего тем, что он не знает удержу своим желаниям: принципом его жизни становится девиз дикаря. Всё, что я желаю, мне разрешается, ни до кого мне дела нет, главное - моё желание. Ребёнок, воспитываемый в духе умиления, не знает, что в человеческом общежитии есть понятия "можно", "нельзя", "надо". Ему кажется, что ему всё можно. Он вырастает капризным, нередко болезненным существом, для которого малейшее требование жизни становится непосильной тяжестью. Воспитанный в духе умиления, эгоист, как говорится, до мозга костей, он не знает своего долга перед родителями, не умеет и не хочет трудиться, потому что не видит людей и не чувствует сердцем, что у тех, кто его окружает, и прежде всего у матери, отца, дедушки, бабушки, есть свои желания, свои потребности, свой духовный мир. У него складывается твёрдое убеждение в том, что он приносит радость, счастье родителям уже тем, что он живёт на свете, существует. Дети - радость нашей жизни, мы живём и трудимся во имя счастья детей. Всё это бесспорные истины. Но говорить об этом детям, устраивать представления, подчёркивающие эту мысль, - это значит развращать детей, создавать червоточину в гражданской сердцевине человека. Оттого, что мы, отцы, матери на каждом шагу вдалбливаем в головы наших детей истину: "Вы – радость нашей жизни" - у них складывается убеждение в том, что они делают нам большое одолжение, получая от нас материальные и духовные блага. А если это так, то мне всё позволено, каждое моё желание должно быть удовлетворено – так зреют семена капризов и того детского тиранства, от которого родители потом хватаются за голову. Есть ещё одна разновидность неразумной, инстинктивной родительской любви. Это любовь деспотическая. В январе (1999г.) "Рабочая газета" опубликовала письмо 16-летнего юноши, девятиклассника одной из школ Кривого Рога. Это письмо продиктовано отчаянием, юноша учится на "4" и "5", делает дома всё, что надо делать – моет полы, посуду, чистит одежду и обувь всей семьи. "Родители и одевают меня хорошо, и заботятся, чтобы я ел хорошо, - но купят какую-нибудь обновку и без конца попрекают…" Постоянные упрёки создают обстановку настоящего ада. И всё это родители делают, как они говорят, только потому, что любят сына, желают ему добра, учат жить – чтобы умнее был и родителей уважал. В таких семьях почвой для самодурства родителей является смесь дремучего бескультурья и эгоизма. К своим детям они относятся как к вещам: мой стол – где захочу, там и поставлю, моя дочь – что захочу, то и скажу, что придёт в голову - то и потребую. Я знаю отца, который дошел вот до чего: купил 15-летней дочери, ученице 8-го класса, модные туфли и хорошее платье. Туфли приказал поставить рядом со столом, за которым девушка выполняет уроки, платье повесил здесь же. И предупредил: будут по всем предметам к концу четверти оценки не ниже четвёрки – одевай туфли и платье. Будет хоть одна тройка – не прикасайся к обновкам. Трудно представить что-либо более отвратительное, чем это деспотическое упоение властью человека над человеком. Гнусный деспотизм невежественных родителей – это одна из причин того, что у ребёнка с малых лет извращается представление о добром начале в человеке, он перестаёт верить в человека и человечность. В обстановке деспотического самодурства, мелочных придирок, постоянных упрёков маленький человек ожесточается – это, на мой взгляд, самое страшное, что может произойти в духовном мире ребёнка, подростка. Самодурство изгоняет важнейшее душевное движение, которое в нормальных семьях является источником добра, разумной сдержанности и уступчивости дутей. Это движение души – ласка. Не знающий ласки в детстве становится грубым, бессердечным в годы отрочества и ранней юности. Родительская власть должна поощрять, одухотворять внутренние силы ребёнка – его желание быть хорошим. Это желание есть буквально у каждого ребёнка, и с тончайшим своим инструментом – родительскою властью – надо подойти к ребёнку так, чтобы не сломать этого ещё нетвёрдого, хрупкого душевного порыва, если же вы превратили умную, мудрую власть в деспотическое насилие – неокрепшее желание быть хорошим лопнет, и произойдёт самое тревожное, что может произойти в душе ребёнка. Уважайте детское желание быть хорошим, берегите его как самое тонкое движение человеческой души, не злоупотребляйте своей властью, не превращайте мудрость родительской власти в деспотическое самодурство. Помните, что ваш сын, ваша дочь – такой же человек, как и вы, его душа явно протестует, когда кто-то пытается сделать его игрушкой своего произвола. Третья разновидность неразумной родительской любви – это любовь откупа. Есть отцы, искренне убеждены в том, что, обеспечивая все материальные потребности детей, они выполняют свой родительский долг. Ребёнок одет, обут, сыт, здоров, у него есть все учебники – что же вам ещё надо? Материальными затратами, считают отцы, можно измерить родительскую любовь, на худой конец откупиться… Здесь мы имеем дело с небольшим числом отцов (но они есть и о них надо говорить) – людей, страдающих неизлечимым пороком – эмоциональной толстокожестью. Но существу, они не знают, что такое родительская любовь. Почему речь, прежде всего об отцах? Потому, что среди матерей, связанных с детьми узами повседневной духовной общности, таких людей почти нет, эмоциональная толстокожесть, бездушное отношение к своим детям – далеко не всегда результат низкого уровня образования отца. Это результат порочного взгляда на воспитание детей, как на что-то совершенно обособленное, отделенное забором от общественных обязанностей. Если в такой семье и мать не уделяет достаточного внимания детям, если она не стала центром духовной жизни детей – их окружает атмосфера духовной пустоты, убожества. Они живут среди людей и не знают людей – вот что наиболее опасно в таких семьях, их сердцам совершенно не знакомы и недоступны тонкие человеческие чувства, прежде всего ласка, сострадание, милосердие. Они могут вырасти эмоционально невежественными людьми. Какой же должна быть подлинная родительская любовь? Что оставлять в сердцах сынов и дочерей наших, чтобы выросли настоящими людьми? Как добиться, чтобы родительская любовь зажигала в детских сердцах неугасимые искры благодарности? Чтобы золотые крупинки, которые дарят мать и отец сыну, дочери, превращались в золотые россыпи для людей, для народа? Учить ребёнка видеть и понимать людей – это, пожалуй, самое сложное в трудном деле воспитания человека. Родительская любовь должна быть такой, чтобы у ребёнка пробуждалась чуткость сердца к окружающему миру, ко всему, что создаёт человек, что служит человеку, и, конечно, прежде всего к самому человеку. Воспитание человеческого благородства в детском сердце начинается с максимального очеловечивания его отношения к людям, одухотворения этих отношений чистыми, возвышенными чувствами уважения к человеку, и прежде всего уважения к матери и отцу. А народная мудрость гласит: "Правильное воспитание – это наша счастливая старость, плохое воспитание – наше будущее горе, наши слёзы". Чтобы вырастить Человека в человеке, домашней атмосфере надо быть человечной – вот и всё. Литература Н. П. Спицин. Хроника семейного общения. М. Знание. 1987г. Народный университет. Педагогический факультет, №6.Ю. П. Азаров. Педагогика семейных отношений. М. Знание. 1976г. Народный университет. Педагогический факультет, №7.В. М. Пича. Радость семейного общения. Киев. Радянська школа, 1991г.

category: Робота з батьками


title: Сім’я - головна ланка у виховання особистості дитини

description:
Виховати дитину – велике мистецтво, так як сам процес виховання – це безперервна робота серця, розуму і волі батьків. Саме батьки є головною ланкою у особистісному розвитку своєї дитини, бо вони найчастіше спілкуються з ними. Батькам щоденно доводиться шукати шляхи підходу до дітей, думати над ви

                  рішенням багатьох конкретних ситуацій.. у повсякденному спілкуванні з батьками дитина вчиться пізнавати світ, брати приклад із них, набуває життєвого досвіду, розвиває перші почуття громадянськості. Якщо батькам притаманний широкий кругозір, практичне ставлення до всього, що відбувається в нашій країні, то і дитина поділяючи з ними настрій, приєднуючись до їхніх справ і турбот, засвоює відповідні моральні норми та правила. Сім’я – школа почуттів дитини. Спостерігаючи за взаємовідносинами дорослих, дитина набуває морально – емоційного досвіду. У спокійній обстановці й вона спокійна. Дитина за своєю природою активна, допитлива, вона легко засвоює все, що бачить і чує, їй передається настрій дорослих. Тому важливо, які емоційні враження вона одержує: позитивні чи негативні; які прояви дорослих вона спостерігає: щирість, турботу, ніжність, привітні обличчя, спокійний тон, гумор чи поспішність, буркотливість, дріб’язковість і похмурі обличчя. Все це – перша цеглинка в майбутній будівлі особистості. Сім’я – це колектив, члени якого взаємозв’язані відповідними обов’язками. Являючись членом сімейного колективу, дитина також вступає в систему існуючих відносин. Якщо в сім’ї панує доброзичливість, увага один до одного, вміння вислухати іншого, повага до старших, то це лише на благо у вихованні кращих рис дитини. Батькам потрібно тримати єдність змістовного спілкування з дітьми, а також єдність вимог до її діяльності. В сімейній практиці переважають заборони і примусовість, іноді допускаються фізичні покарання, що не узгоджується з важливим принципом педагогіки – повага до особистості, яка розвивається. Важливу роль у вихованні дисциплінованої відповідальної особистості відіграє дотримання режиму. Батькам особливу увагу потрібно звернути на охорону здоров’я дитини, фришування культури поведінки, гуманних проявів і патріотичних починань. Сім’я може виховувати корисного члена суспільства за умови, що всі її дорослі ведуть здоровий образ життя.. В такій сім’ї дитина росте в морально – емоційній атмосфері, яка позитивно впливає на її фізичний розвиток. Клімат в сім’ї залежить від наявності спільних інтересів. Сім’ю зміцнюють цікаві справи і турботи, будні наповнені корисним змістом, суспільні та сімейні свята, відпочинок. Батькам потрібно пам’ятати, що виховання – це творчий пошук, який не терпить бездумності та поспішних рішень. Уміння розуміти дитину, її стан і мотиви поведінки дозволяють найбільш правильно визначати відповідний підхід до неї. У будь – яких складних педагогічних ситуаціях батьки повинні рахуватися з почуттям маленької людини, бачити в ній особистість, прагнути до взаєморозуміння, яке побудоване на повазі й довірі справедливості в оцінці вчинків дітей, у своїх вимогах залишатися завжди доброзичливим. Часто кажуть: "Діти – дзеркало батьків" або 2 Які батьки, такі й діти", "Яблуко не далеко падає від яблуні". Звідси й висновок: все, що ми бачимо в дитині, вона переймає в першу чергу від батьків. Як говорив педагог А. С. Макаренко: "Ваша особиста поведінка – вирішальна. Не думайте, що ви виховуєте дитину тільки тоді, коли ви розмовляєте з нею, чи повчаєте, чи наказуєте їй. Ви виховуєте її кожної миті свого життя, навіть тоді, коли вас немає вдома. Для виховання потрібно не багато часу, а мудре використання кожної миті". Якщо батьки добрі, чуйні, уважні, живуть широкими суспільними інтересами, а сімейний колектив об’єднаний спільними трудовими обов’язками, то така сім’я позитивно впливає на виховання дітей. Якщо вони ведуть неправильний спосіб життя, не хочуть працювати, їм далекі високі ідеали, сім’я замкнута або кожен член її живе своїм життям, то в такій сім’ї дитина росте егоїстом і нічого доброго не навчиться. Більшість батьків розуміє значення авторитету у справі виховання. Але як завоювати авторитет у дитини, знають далеко не всі. Молоді батьки повинні усвідомити, що свої стосунки потрібно координувати так, щоб виявляючи терпіння і тактовність, виховувати в дитини повагу до кожного з батьків. На жаль батьки не завжди володіють культурою спілкування і стосунків: часто вони критикують один одного в присутності родичів, друзів, дітей. Частіше, як дослідили психологи, так чинять жінки. Вони вважають, що поводять себе правильно. Намагаючись "покращити "своїх чоловіків. Але критика одного з батьків іншим торкається дитячої душі, викликає образу, напруженість у стосунках, веде до емоційних зривів, конфліктів. Так виникає відчуження, яке приводить до розпаду сім’ї. Авторитет батьків тримається на повазі, піднесенні особистості кожного. В очах дітей авторитете батьків зростає, коли в них зразкова поведінка. В сім’ї, де батько і мати не поділяють домашні турботи на "жіночі й чоловічі" уважно ставляться один до одного, до своїх батьків, діти бачать приклади добрих стосунків з людьми. Хоча батько і мати намагаються правильно виховувати своїх дітей, поширеною помилкою сімейного виховання є невміння виховувати повагу до старших. Оповідання Л. М. Толстого "Старий дід і внучок" дає батькам приклад того, як потрібно виховувати в дітей повагу до старших. Старий дід і внучок Став дідусь старенький. Ноги в нього не ходили, очі не бачили, вуха не чули, зубів не було. І коли він їв, у нього текло назад з рота. Син і невістка перестали його садити за стіл, а давали обідати за грубкою. Занесли один раз йому їсти в чашці. Він хотів її відсунути та й розбив. Невістка стала сварити старенького за те, що він в будинку все псує, чашки б’є і сказала, що тепер буде давати їсти в коритці. Дідусь тільки важко зітхнув і нічого не сказав. Сидять одного разу чоловік із дружиною і дивляться – синочок на підлозі дощечками грається – щось складає. Батько запитав: "Що ти робиш, Мишко?". А Мишко каже: "Це я, татку, коритце роблю. Коли ви з мамою постарієте, то щоб з нього вас годувати". Чоловік і дружина поглянули одне на одного і заплакали. Соромно їм стало за те, що вони ображали старенького; і стали з тих пір садити його за стіл і доглядати як слід. У статті 51 Конституції України говориться "Батьки зобов’язані утримувати дітей до їхнього повноліття. Повнолітні діти зобов’язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків". Отже, батьки повинні пам’ятати, що потрібно не тільки утримувати дітей матеріально, але й виховувати духовно. Тоді лише можна дочекатися спокійної старості. Тест "Мистецтво жити з дітьми"Чи вважаєте ви, що у вашій сім’ї є взаємопорозуміння з дітьми?Чи говорять із вами діти відверто, чи радяться з вами щодо особистих справ?Чи цікавляться вони вашою роботою?Чи знаєте ви друзів ваших дітей?Чи бувають вони у вас дома?Чи беруть участь діти разом з вами у господарських турботах?Чи є у вас спільні заняття захоплення?Чи перевіряєте ви, як вони виконали завдання?Чи беруть діти участь у підготовці до сімейних справ?Чи хочуть діти, щоб у дитячі свята ви були разом з ними?Чи обговорюєте ви з дітьми прочитані книжки?А телевізійні передачі?Чи буваєте ви разом у кінотеатрах, музеях, на концертах?Чи часто гуляєте з дітьми?Чи віддаєте перевагу відпустці, проведеній разом з дітьми?За кожне "так" - 2бали. За "інколи" - 1 бал. За "ні" - 0 балів. Понад 20 балів – дуже хороший результат, 10 – 20 балів – задовільний, але є над чим замислитися. Менше 10 балів – сигнал про те, що взаємини з дитиною потребують серйозного аналізу і корекції. Можливо знадобиться порада психолога. Підсумок вчителя: Спілкуючись, люди дивляться один одному у вічі. Це – доказ того, що тебе розуміють, вступають із тобою в контакт. Коло – це контакт, добре біополе, що передається від одного до другого. Давайте візьмемося всі за руки – утворимо коло взаємної любові та побажаємо один одному сімейного щастя, великої радості спілкування.

category: Робота з батьками


title: Діти - дзеркало наших помилок. Важкі підлітки

description: Виступ на батьківських зборах у супроводі мультимедійної презентації (додається), де наголошено, що діти крикливо одягаються, слухають жахливу музику, вимагають грошей на дискотеки, ігнорують почуття близьких, у них проблеми з навчанням, уживанням алкогольних напоїв, курінням

category: Робота з батьками


title: Батьківське коло

description: Розробка моделюючого заняття на заявлену тему - знайомство з батьками майбутніх першокласників (медіапрезентація додається), мета якого - формування навичок відповідального батьківства як передумова попередження складнощів адаптаційного періоду першокласників

category: Робота з батьками


title: Батьківські збори „Уроки спілкування”. Тренінгове заняття

description:
Методична розробка щодо проведення тренінгового заняття на батьківських зборах, мета якої - сприяти підвищенню рівня психолого-педагогічної компетентності в питаннях сімейного виховання; дати батькам можливість поділитися власним досвідом; виявити протиріччя та проблеми у використанні методів сімейн

                  ого виховання

category: Робота з батьками


title: Особливості підліткового віку. Розробка батьківських зборів

description: Розробка батьківських зборів на заявлену тему, мета яких - поповнити багаж знань батьків щодо особливостей становлення особистості в підлітковому віці; розширити психолого-педагогічний світогляд батьків із питань позитивного досвіду виховання підлітків

category: Робота з батьками


title: Батьківські збори

description: Подано розробку проведення батьківських зборів за темою „Виховання казкою”, мета яких - ознайомити батьків з історією виникнення казки та з її впливом на особистісне становлення дитини; дати поради щодо вміння правильно підбирати та розповідати казки

category: Робота з батьками


title: Дай руку, першокласнику!

description:
Швидко, мов весняні струмочки, збігають дні за днями, роки за роками. Здається лише вчора малюк вчився ходити, вимовив перше слово, а сьогодні він стоїть на порозі школи. Зі вступом дитини до школи її звичне життя змінюється. На уроці не можна робити того, що заманеться, а потрібно лише те, що до

                  ручають. Разом з тим потрібно уважно слухати пояснення вчителя, відповідати на запитання, писати палички із гачечками…. Для дитини вступ до школи — це переломний момент у її житті. У дитини-школяра з’являється головне і обов’язкове заняття — навчання. Можливо, у малюка й були раніше обов’язки, але їхнє виконання або невиконання залишалося сімейною справою. Тепер уперше його оцінюють поза родиною. У родинному колі вона улюблена і обожнювана дитина, яка звикла до поблажливого ставлення до неї дорослих. А переступивши шкільний поріг, стає однією з багатьох, де вчитель будує свої стосунки з усіма дітьми однаково: делікатно, чуйно, але справедливо й вимогливо. Це означає: якою б ти Маринко (Максимко, Іринко), не була гарною для мами і тата, якщо ти на уроці проштрафилася або завдання виконала нестаранно, то заслуговуєш на зауваження з боку вчителя. Вперше дитина зіштовхується з тим, що похвала чи зауваження залежить від неї самої. Але не завжди у дитини виходить добре виконана нею робота. Тому мами й тата, будь ласка, не кваптеся своїм осудом, а то й покаранням наказувати свою дитину, не підсилюйте своїми "нотаціями" біль від отриманої небажаної оцінки, не поспішайте приєднуватися до осудливих голосів вчителів, не залишайте дитину з її проблемами наодинці. Якщо в неї щось не виходить, відзначайте її хоч і малі успіхи, хваліть її і висловлюйте надію, що завтра в неї вийде значно краще, ніж сьогодні. Малюки із допитливістю і відкритою душею сприймають все нове для них в навколишньому світі. І чуючи від старших поняття "школа", вони з цікавістю і радістю, з бажанням і острахом готові йти до неї. Часто батьки, не усвідомлюючи, самі лякають і відштовхують малюків від школи. "Ось підеш у школу і взнаєш, що таке дисципліна. Там тебе навчать посидючості, а якщо лінуватимешся вчитеся, то вчителі ставитимуть двійки." Поняття: дисципліна, школа, посидючість, вчитель — дитині майже не відомі і лякають її своєю незрозумілістю. Тому, шановні батьки, займіть вірну психологічну позицію і доброзичливими бесідами про те, як цікаво буде дитині у школі набувати нові знання, скільки нового вона дізнається, як багато з’явиться нових друзів у неї, яка розумна, добра і ласкава вчителька чекає на неї — налаштуйте позитивно дитину до школи. Не варто, шановні батьки, "муштрувати" дитину до школи. Не обов’язково, щоб майбутній школяр до вступу в школу вмів писати, читати, обчислювати вирази. А от, щоб першокласник успішно оволодів навичками письма, слід готувати руку дитини до цієї діяльності. Цьому сприяють ряд вправ щодо розвитку дрібної моторики пальців, м’язів рук, правильного тримання олівця: розфарбовування та штрифування; ліплення, малювання, аплікація, вирізання, робота з мозаїкою; обведення за контуром, тощо. Дитину потрібно вчити порівнювати предмети, аналізувати, робити висновки. Коли малюк буде вчитись мислити, тоді буде і успішно навчатись. Щоденно, попри свою зайнятість, спілкуйтеся з своєю дитиною. Знаходьте радість у спілкуванні з нею. Більше розмовляйте, розвивайте її мовлення. Розпитуйте, що нового почула на уроках, з ким гралася на перерві і взагалі, як пройшов день у школі. Одним словом — живіть шкільним життям своєї дитини. Пізніше дитина сама буде ділитися з вами новинами шкільного життя, своїми таємницями, проблемами. Майже кожен першокласник зіштовхується із такою складністю як брак навичок із розумової праці й необхідністю цією розумовою працею займатися. Для дитини, а також для її батьків мета навчальної діяльності полягає в тому, щоб вивчити напам’ять вірш, розв’язати задачу, виконати вправу, одержати гарну оцінку. Але ж річ зовсім в іншому. Треба навчити дитину прийомів розв’язання задач, виконання вправ, навчити розуміти прочитане. Але цього найчастіше немає в полі зору батьків. А через неправильно організовану навчальну діяльність зменшується інтерес до навчання, до уроку, до роботи з книгою. Головне— навчити дитину мислити, допомогти опанувати прийомами розумової праці, сприяти тому, щоб учень не розгубив інтерес до знань. Щаслива та дитина, чиї батьки це розуміють ще й здатні надати їй допомогу. Відчувайте свою дитину, розумійте, підтримуйте і любіть такою, як вона є, і не вимагайте від неї неможливого. Протягніть, дайте доброзичливо руку першокласнику. Допоможіть йому швидше адаптуватися до шкільного життя, щоб він з охотою і радістю поспішав вранці до школи. Поради батькам першокласників Вранці підіймайте дитину спокійно, з посмішкою та лагідним словом. Не згадуйте вчорашні прорахунки та не вживайте образливих слів. Не підганяйте дитину. Розрахуйте правильно час, щоб ви не запізнювались на урок. Відправляючи дитину до школи, побажайте їй успіхів, скажіть кілька лагідних слів. Зустрічайте дитину спокійно, не сипте на неї тисячі запитань. Забудьте фразу "Що ти сьогодні отримав?" Коли дитина збуджена і хоче з вами чимось поділитись, не відмовляйте їй у цьому — вислухайте. Якщо дитина замкнулась, щось її турбує, не вимагайте відразу від неї пояснень. Дайте їй заспокоїтись, тоді вона сама усе розкаже. Зауваження вчителя вислухуйте без дитини. Вислухавши, не поспішайте її сварити. Говоріть із нею спокійно, врівноважено. Після школи дитина не повинна зразу сідати за виконання будь-яких завдань, їй необхідно 2-3 год. відпочити. Оптимальний час для виконання завдань з 16. 00 до 17.00 години. Не можна виконувати завдання без перерви. Через кожних 15 – 20 хвилин необхідно відпочивати 10 -15 хв. Під час виконання завдань не стійте над дитиною, дайте їй можливість працювати самостійно. Коли потрібна допомога, то надайте її, але без крику і підказки, а з похвалою та підтримкою вживаючи частіше слова: "Не хвилюйся", "Давай поміркуємо разом", "Згадай, як пояснював учитель", "Не поспішай і в тебе все вийде". Протягом дня знайдіть (намагайтеся знайти) півгодини для спілкування з дитиною тому, що у цей час найважливішими повинні бути справи дитини, її болі та радощі. У сім’ї повинна бути єдина тактика спілкування всіх дорослих з дитиною. Всі суперечки щодо виховання дитини слід вирішувати без неї. Коли щось не виходить, порадьтеся з учителем, психологом. Література Губенко О. О., Мельничук Л. В. Інтерактивні форми роботи з батьками першокласників: Метод. збірник. — Тернопіль: Навчальна книга — Богдан, 2006.Маленкова Л. И. Педагоги, родители, дети: Метод. пособ. — М.: Пед. общ-во России. 2000р.Корчак Я. Как любить ребенка// Корчак Я. Книга о воспитании. —М.:Политиздат, 1990.

category: Робота з батьками

grade: 1 клас


title: Батьківські збори „Готовность ребенка к школе”. (Рос. мова)

description: Розробка батьківських зборів першокласників (медіапрезентація додається), де наголошено, що від батьків залежить багато чого, що пов’язано з необхідністю привчати дитину до самостійності, організованості, охайності. Саме цих якостей подекуди не вистачає дитині

category: Робота з батьками


title: Формування читацького інтересу у молодших школярів

description: Розробка батьківських зборів у 1 класі у формі „круглого столу” з мультимедійним супроводом (додається), мета якого - допомогти батькам зрозуміти цінність дитячого читання як засобу навчання й виховання школярів, як залог їх життєвого успішного шляху

category: Робота з батьками


title: Детская агрессия. (Рос. мова)

description:
Тема нашей беседы трудна и серьезна. Это проявление детьми жестокости и агрессии. Агрессия – это намеренные действия, направленные "на причинение ущерба другому лицу". Агрессия, как правило, не возникает неожиданно. В чем причины детской агрессивности? Это ра

                  зличные особенности среды, в которой находится человек, они повышают или снижают вероятность возникновения агрессивных действий. Например, в помещении, где имеются резкие неприятные запахи, табачный дым и т.д., уровень агрессии будет выше, чем в хорошо проветренной комнате. Кроме этого, большую роль в появлении агрессивных реакций играют индивидуальные особенности человека, более агрессивными являются люди раздражительные. Ученные считают, что чем чаще человек совершает агрессивные действия, тем в большой степени эти действия становятся неотъемлемой частью его поведения. В этом велика роль родителей, которые своим примером, не осознавая того, могут обучить ребенка проявлению агрессии. Существует два вида агрессии: "Доброкачественная" "Злокачественная" Первая появляется в момент опасности и носит оборонительный характер. Как только опасность исчезает, затухает и данная форма агрессии. "Злокачественная" агрессия представляет собой жесткость и бывает спонтанной. Все эти виды агрессии можно наблюдать у людей всех возрастов, а иногда они проявляются с самого раннего детства. На становление агрессивного поведения ребенка оказывают влияния многие факторы, например, некоторые соматические заболевания или заболевания головного мозга. В настоящее время, сцены насилия на экранах телевизоров способствуют повешению агрессивности зрителей. Существует также непосредственная связь между проявлениями детской агрессии и стилем воспитания в семье. Если ребенка строго наказывать за любое проявление агрессивности, то он учится скрывать свой гнев в присутствии родителей, но это не гарантирует подавления агрессии в любой другой ситуации. А пренебрежительное и попустительское отношение взрослых к агрессивным вспышкам ребенка также приводит к формированию у него агрессивных черт личности. Дети часто используют агрессию и непослушание для того, чтобы привлечь к себе внимание взрослого. Неуверенность и колебания родителей при принятии каких-либо решений провоцирует ребенка на капризы и вспышки гнева, с помощью которых дети могут добиваться своего. Для того, чтобы устранить нежелательные проявления агрессии у ребенка, в качестве профилактики советую родителям уделять больше внимания своим детям, стремиться к установлению теплых отношений с ними, а на определенных этапах развития сына или дочери проявлять твердость и решительность. Поскольку поведение агрессивных детей часто бывает непредсказуемым и проявляется эмоциональными вспышками, встает проблема обучения ребенка приемлемым способам выражения гнева - это одна из самых острых и важных проблем, стоящих перед взрослыми. Что такое гнев? Это чувство сильного негодования с потерей контроля над собой. Существует несколько способов выражения гнева: Прямо заявить о своих чувствах, при этом давая выход отрицательным эмоциям. Выразить гнев в косвенной форме, вымещая его на человеке или предмете (окно, парта, дверь, и т.д.), который для него представляется неопасным. Гнев выплескивается на того, кто "подвернется под руку", кто слабее и не сможет дать отпор. Сдерживать свой гнев, "загонять" его внутрь. В этом случае постепенно накапливающиеся отрицательные чувства будут способствовать возникновению стресса. Если человек постоянно подавляет свой гнев, он более подвержен риску психосоматических расстройств, невыраженный гнев может стать одной из причин таких заболеваний, как ревматический артрит, крапивница, псориаз, язва желудка, мигрень, гипертония и др. Одним из лучших способов выражения гнева является прямое высказывание своих чувств человеку, который стал источником гнева, выражать гнев прямо, словесно и в вежливой форме. Если же это невозможно, то лучше достигнуть примирения и взаимопонимания с партнером по общению. А чтобы гнев или обида не остались не отреагированными, дети должны поделиться своими чувствами с родителями. Чем больше гнева выплеснется в словах, тем меньше его останется, чтобы проявиться потом через ложь, воровство, драку. Агрессивным детям зачастую свойственны мышечные зажимы, особенно в области лица и кистей рук. В процессе коррекционной работы можно говорить с ребенком о том, что такое гнев и каковы его разрушительные действия, можно объяснить ребенку, каким злым и некрасивым становится человек в порыве гнева. Поэтому важно работать над собой, управлять и владеть своими отрицательными эмоциями. Я рекомендую несколько интересных приемов обретения самоконтроля. Например, в карман одежды можно положить нарисованный от руки дорожный знак "Стоп". Как только агрессивного ребенка начнут одолевать желание, он может достать из кармана картинку и мысленно или шепотом произнести: "Стоп". Для того, чтобы данный прием начал работать, необходима многодневная тренировка. Приказы и наказания могут вызывать либо гнев ребенка, либо постоянное подавление этого гнева. Поэтому родители должны наказывать ребенка только в крайних случаях. Если гнев ребенка будет постоянно подавляться, ребенок может начать действовать исподтишка, специально делать что-либо "назло". Техника модификации поведения очень проста: за хорошее поведение ребенок получает поощрение, за плохое - наказание. Однако и этот метод не стоит использовать слишком часто, иначе родители устанут от назойливых вопросов своего ребенка:" А что мне за это будет?". Лучшим гарантом хорошего самообладания и адекватного поведения у детей является умение родителей владеть собой. К сожалению, многие родители пока еще сами не умеют управлять собственным гневом. Следствием этого будет то, что их дети вряд ли когда-либо в процессе воспитания усвоят навыки адекватного выражения гнева. Ученные советуют родителям не прикасаться к ребенку в тот момент, когда они на него злы. В таких ситуациях лучше уйти в другую комнату, чтобы полностью установить контроль над собой. Обсуждение анкет учащихся Анализ анкет показывает, что чаще всего младшие школьники анализируют качества своего характера с позиции взрослых. Если родители постоянно пытаются подчеркивать достоинства своего ребенка не только перед другими людьми, но и, в первую очередь, в своем доме, то, безусловно, ребенок будет стараться проявлять те качества, которые подчеркивают в нем родители. Если родители постоянно демонстрируют плохие качества своего ребенка, особенно перед чужими людьми, то ребенку как бы уже нечего терять, порог стыдливости и ответственности преодолен, и можно продолжать повторять делать плохо. Если проанализировать причины проявления негативных эмоций и чувств детей, то они, в первую очередь, связаны с семьей. Постоянные ссоры родителей, физическое насилие родителей по отношению друг к другу, грубость ежедневного общения - это ежедневная школа агрессии, в которой ребенок формируется и получает уроки мастерства в проявлении агрессии. Одним из главных условий предотвращения агрессивного поведения детей является требовательность родителей по отношению к себе и по отношению к собственному ребенку. Требовательность должна быть разумной и доброжелательной. Очень часто детская агрессивность связана с тем, что родители проявляют бессмысленные требования. Не следует уступать капризам и делать поблажки без нужды, к примеру, сегодня "легкие" уроки, можно в школу не идти, я напишу записку учительнице, что тебе плохо. Не надо удивляться родителям этого ребенка, если через пару лет он сам напишет записку учителю и распишется за отца и мать. Требовательность по отношению к ребенку должна быть разумной. Проявляя требовательность, необходимо считаться с обстоятельствами, с физическим и душевным состоянием ребенка. Требовательность оправдана тогда, когда перед ребенком выдвигаются посильные задачи и оказывается посильная помощь в их решении, иначе она лишена смысла. Даже самое справедливое и несложное требование, выраженное в деспотичной форме, вызовет сопротивление любого ребенка, даже самого покладистого. Разница только в том, что покладистый ребенок будет выражать протест скрыто. Требование к младшим лучше выражать в увлекательной игровой форме. Агрессивность ребенка проявляется, если: ребенка бьют; над ребенком издеваются; над ребенком зло шутят; ребенка заставляют испытывать чувство незаслуженного стыда ; родители заведомо лгут; родители пьют и устраивают дебоши; родители воспитывают ребенка двойной моралью; родители нетребовательны и неавторитетны для своего ребенка; родители не умеют любить одинаково своих детей; родители ребенку не доверяют; родители настраивают детей друг против друга; родители не общаются со своим ребенком; вход в дом закрыт для друзей ребенка; родители проявляют по отношению к ребенку мелочную опеку и заботу; родители живут свой жизнью, ребенок чувствует, что его не любят. Для преодоления детской агрессии в педагогическом арсенале родители должны иметь: внимание, сочувствие, терпение, требовательность, честность, открытость, обязательность, доброту, ласку, заботу, доверие, понимание, чувство юмора, ответственность, такт. Шесть рецептов избавления от гнева Рецепт Содержание Пути   выполнения №1 Наладьте взаимоотношения со своим ребенком, чтобы он   чувствовал себя с вами спокойно и уверенно Слушайте ребенка. Проводите с ним как можно больше   времени. Делитесь с ним своим опытом. Рассказывайте ему о своем детстве,   детских поступках, победах и неудачах. Если несколько детей в семье,   постарайтесь общаться не только со всеми вместе, но и уделяйте свое внимание   каждому из них по отдельности №2 Следите за собой, особенно в те минуты, когда вы   находитесь под действием стресса и вас легко вывести из равновесия Отложите или отмените вовсе совместные дела с ребенком. Старайтесь не прикасаться к ребенку в минуты раздражения №3 Если вы расстроены, то дети должны знать о вашем состоянии Говорите детям о своих чувствах, желаниях и трудностях:   " Я очень расстроена, хочу побыть одна. Поиграй, пожалуйста, в соседней   комнате", или:" Дела на работе вывели меня из себя. Через несколько   минут я успокоюсь, а сейчас, пожалуйста, не трогай меня" №4 В те минуты, когда вы разгневаны, сделайте для себя   что-нибудь приятное, что могло бы вас успокоить Примите теплую ванну, душ. Выпейте чаю. Позвоните друзьям. Сделайте успокаивающую маску для лица. Просто расслабьтесь, лежа на диване. Послушайте любимую   музыку №5 Старайтесь предвидеть и предотвратить возможные   неприятности, которые могут вызвать ваш гнев Не давайте ребенку играть с теми вещами и предметами,   которыми вы очень дорожите. Не позволяйте выводить себя из равновесия. Умейте   предчувствовать наступление собственного эмоционального срыва и не допускайте   этого, управляя собой (подумать о чем-то приятном) и ситуацией №6 К некоторым особо нужным событиям следует готовиться   заранее. Постарайтесь предусмотреть всевозможные нюансы и подготовить ребенка   к предстоящим событиям Изучайте силы и возможности вашего ребенка. Если вам предстоит сделать первый визит к врачу, (в   детский сад), отрепетируйте все загодя. Если ребенок капризничает в тот момент, когда он голоден,   продумайте, как накормить его во время длительной поездки   Золотые правила воспитания, связанные с данной темой собрания: Учитесь слушать и слышать своего ребенка. Постарайтесь сделать так, чтобы только вы снимали его эмоциональное напряжение. Не запрещайте детям выражать отрицательные эмоции. Умейте принимать и любить его таким, каков он есть. Повиновение, послушание и исполнительность будут там, где они предъявляются разумно. К агрессивным проявлением в поведении ребенка приводит агрессивность семьи. Критерии выявления агрессивного ребенка Поставьте любой знак в графе "часто" или "редко" напротив каждого высказывания. Ребенок Часто Редко 1.Спорит, ругается со   взрослыми     2.Теряет контроль над   собой     3.Винит других в своих   ошибках     4.Завистлив, мстителен     5.Сердится и   отказывается что-либо делать     6.Специально   раздражает людей     7.Отказывается   подчиняться правилам     8.Чувствителен, очень быстро реагирует на различные   действия окружающих (детей и взрослых), и эта реакция нередко раздражает их       Сосчитайте количество ответов "часто". Если 4 из 8 критериев часто проявляются у ребенка в течение не менее 6 месяцев, то можно предположить, что ребенок является агрессивным. Памятки родителям по предупреждению детской агрессивности Памятка №1. Не давайте своему ребенку несбыточных обещаний, не вселяйте в его душу несбыточных надежд. Постарайтесь сохранить в своей семье атмосферу открытости и доверия. Не ставьте своему ребенку каких бы то ни было условий. Будьте тактичны в проявлении мер воздействия на ребенка. Не наказывайте своего ребенка за то, что позволяете себе делать. Не изменяйте своим требованиям по отношению к ребенку в угоду чему-либо. Не шантажируйте ребенка своими отношениями друг с другом. Не бойтесь поделиться со своим ребенком своими чувствами и слабостями. Не ставьте свои отношения с собственным ребенком в зависимость от его учебных успехов. Помните, что ребенок- это воплощенная возможность! Воспользуйтесь ею так, чтобы эта возможность была реализована в полной мере! Памятка №2. Уважаемые папы и мамы! Внимательно прочтите эту памятку! Для этого вооружитесь карандашом и вычеркните те пункты, которые воспитательной системы вашей семьи не касаются. Мысленно представьте лицо своего ребенка, будьте честны перед ним и перед собой! После анализа подумайте над тем, что можно еще изменить. Пока еще не поздно! Литература 1. Е.К. Лютова. "Тренинг эффективного взаимодействия с детьми". 2. Н.И. Дереклеева "Родительские собрания".

category: Робота з батьками


title: Всеобуч для батьків із теми «Роль сім’ї у формуванні особистості дитини. Пустощі та хуліганство - чи є відмінності?»

description: Матеріали всеобучу батьків на заявлену тему з методичними додатками, мета якого - прищеплювати розуміння того, що людина живе в багатовимірному світі й повинна вміти користуватися своїми правами; виховувати відповідальність батьків за вчинки своїх дітей

category: Робота з батьками


title: Сімейне музикування в контексті проблем сучасного музично-освітнього процесу

description:
Проблема сімейного музикування на сучасному етапі - це створення батьками умов для вільного, творчого розвитку дитини та залучення її до духовних цінностей. Визначне місце в гуманізації сімейного виховання має відігравати мистецтво, зокрема, музичне виховання, яке позитивно впливає на естетичний

                  розвиток особистості дитини, сприяє відродженню традицій домашнього музикування та допоможуть розвинути власні здібності, а також представити традиції домашнього музикування як творчу співпрацю педагогів, учнів , батьків. Актуальність розгляду проблеми музичного виховання у сім‘ї та музичній школі виникла з узагальнення власного досвіду, що пов‘язаний з вихованням підростаючого покоління. Метою навчання у ДМШ (ДШМ) є виховання естетично розвинутої особистості, яка вміє самостійно розібрати та вивчити музичний твір будь якого жанру, підібрати мелодію та акомпанемент до неї. Методи музичного навчання не завжди відповідають музичному смаку учня та його виконавським можливостям. Тож як результат, випускник ДМШ (ДШМ) стає безпомічним перед нотним текстом. Констатуємо той факт, що подібна форма спілкування, як домашнє та сімейне музикування – майже зникла з повсякденного житті. Безумовно, ситуація, що склалася має об‘єктивний характер. Руйнується звичайна освітня система, до музичної школи приймають учнів практично без екзаменів, спрощуються вимоги до навчання . Проблемою є і те, що навантаження загальноосвітньої школи зростає. Учні шкільного віку в даний час мало читають, більшість часу проводять біля комп‘ютера, де отримують велике задоволення. Змінюються ціннісні орієнтири, з‘являються нові уявлення про престижність освіти у сучасному світі. Практично у всіх людей знайомство з музичним мистецтвом – чи то спів, танець або гра на інструменті - починається з сім‘ї. Сім‘я є першою та найбільш важливою сходинкою до входження маленької дитини у світ музики. Сім‘я – це джерело музичного досвіду дитини, музичне середовище, де вона проводить більшу частину свого життя. Саме тут дитина читає, готує уроки, дивиться телевізор, обмінюється враженням, ділиться своїми радощами та печалями. Звички , що були отримані в сім‘ї лишаються на усе життя. Ціннісні орієнтири сім‘ї у галузі мистецтва формують музичний смак дитини. Позиція сім‘ї визначає успішність отримання дитиною музичної освіти. Емоційна холодність сім‘ї негативно впливає на психологічний розвиток дитини та його творчих здібностей, на ефективність навчання. Саме тому викладачі ДМШ повинні взаємодіяти із сім‘єю для повноцінного розвитку дитини. Сучасна сім‘я має різний рівень соціальної культури. В одних сім‘ях до музики відносяться з повагою, батьки в таких сім‘ях намагаються розвивати музичні здібності власних дітей, в інших – музичне виховання займає іншу позицію. Тому постає питання про музичне виховання і самих батьків. Чим вище музична культура дорослих , тим змістовніше стає музичне виховання дітей та їх домашнє дозвілля. Методика викладання фортепіано в сучасній школі націлена на розвиваюче навчання, використовуючи яку педагог має можливість розвивати творчі задатки учня, шляхом включення таких форм роботи, як створення власних творів, імпровізація, підбір по слуху, ансамблева гра тощо. Позитивним є той факт , якщо уміння дитини будуть використані дома, на сімейних святах. Дитина відчуває, що її музичні досягнення приносять задоволення друзям та рідним, це надає впевненості у собі, підвищується самооцінка та зростає відчуття самоповаги. «Будь яка педагогіка визначається відповіддю на питання: кого вчити, для чого вчити, чого вчити та як вчити?» (Г. Коган). Сучасному педагогу необхідно враховувати сучасні вимоги та соціальний заказ суспільства. Оскільки головним завданням позашкільної музичної освіти є загальний всебічний розвиток дитини, то і загальний музичний розвиток це не технічна підготовка виконавця, а вміння сприймати музику, втілювати власні творчі задумки. Що ми бачимо в практичній роботі? Педагог більшість часу приділяє підготовці програми для академконцертів . Це залежить від обов‘язкових вимог та встановлених термінів здачи контрольних іспитів. Тому лишається мало часу для гри улюблених творів, читки з листа, ансамблевого музикування. В процесі такого навчання учень має затримку в музичному розвитку. Сучасний підхід до музичного виховання вимагає від педагогів більш гнучкого підходу, прискорення темпу проходження навчального матеріалу, оволодіння виконавськими навичками у більш стислі проміжки часу. Сьогодні існує багато цікавих збірників, які зарекомендували себе у практичній діяльності. Відмітимо, що в роботі над репертуаром необхідно добиватися різного рівня завершеності виконання музичного твору, враховуючи, що де які твори будуть виконуватись публічно, де які показані в класі, а де які вивчаються для ознайомлення. Цьому принципу рекомендує слідувати Т.Б. Юдовіна – Гальперіна « Завжди підтримую бажання дітей грати той чи іншій твір. Безумовно не завжди ці твори необхідно відпрацьовувати в класі чи готувати для концерту, але кожному учню необхідно дати право вибору» (6,203). Час змінився, і ми говоримо, що навчити музикувати можна будь якого учня, навіть того ,що має посередні музичні здібності. Саме це вимагає від педагога високого професіоналізму,творчого підходу до дитини. Усі знання необхідно надавати у вигляді цікавої гри, що дозволить отримати задоволення від виконання музики. Виховання самостійності яскраво проявляється в умовах домашнього музикування, що спонукає учнів до пізнання нового, сприяє закріпленню та вільному застосуванні набутих навичок, допомагає відчути впевненість у собі, активності та ініціативі. Насамкінець музика входить у життя дитини та стає улюбленим видом мистецтва, розвиває творчі здібності та формує її як особистість. Кожному виду музикування відповідає певний репертуар. Саме репертуар є один з головних факторів в навчанні, завдяки якому учень отримує яскраві художні враження. У найкращому варіанті репертуар ДМШ поєднує наступні якості: формує смак учнів, прищеплює любов до музики високої якості, водночас не повинен бути відірваним від сьогодення. В репертуарі кожного учня повинні бути представлені музика різних стилів, жанрів, сучасні обробки популярних мелодій. Практичні завдання вимагають від педагогів перегляду застарілих поглядів, подолання закоренілих догм. Сучасні діти бачать світ по іншому, ніж попереднє покоління. Змінюються смаки, звукова атмосфера у якій живуть наші діти. Саме зараз відкриваються нові можливості оновлення репертуару учнів за рахунок включення до програми обробок сучасних та естрадних творів. Можна як завгодно відноситися до джазу і рок музики, але безумовно ці форми музикування подобаються дітям та виховують їх фантазію, розвивають здібність до вільного виконання , розвивають емоційну сферу. В музикуванні дітям подобаються не традиційні класичні твори, а, як правило, твори ,що у всіх на слуху. Високий репертуарний рівень спонукає дитину до творчого пошуку. Таким чином, твори для домашнього музикування реалізують основні принципи педагогіки співпраці: випередження, вільний вибір, навчання без примушування. Така форма роботи пропонує більш гнучку та сміливу репертуарну політику,що направлена на всебічний та гармонічний розвиток учнів. Отже , займаючись домашнім музикуванням, ми ставимо завдання наблизити навчання грі на фортепіано до потреб дитини, їх батьків, можливості практичного застосування набутих навичок. Основним методологічним принципом, що забезпечує гармонічний розвиток учнів,активізує творчу ініціативу є принцип комплексного підходу до виховання та навчання музиканта. Доступний технічний рівень і простота викладення дозволить виконувати п‘єси юним піаністам як під час навчання у школі так і після її закінчення. Що повинен вміти учень? Виконання п‘єс можливо лише при володінні елементарними виконавськими навичками: вмінні слідкувати за графічним малюнком мелодичної лінії, показати різні пласти фактури та виявити звукове співвідношенні мелодії та акомпанементу. Ці п‘єси корисні для удосконалення слухового досвіду будуть сприяти розвитку мелодичного слуху в процесі роботи над кантиленою та фразуванням. На їх прикладі юний музикант вчиться вслуховуватись в ладову та гармонічну окраску твору. Нескладні п‘єси дають чудовий матеріал для домашнього музикування та певне задоволення від спілкування з інструментом. Залучення у світ музичних образів, отримане задоволення від самого процесу занятій музикою народжує відчуття радості, яка супроводжується концентрацією усіх сил учня, здібністю емоційно зануритись в музику, що подобається. Саме тоді зростає мотивація навчання. Музикування для задоволення не тільки збагачує слухові уявлення виконавця, але і розвиває його емоційну сферу, образне мислення і фантазію, стимулює пізнавальну діяльність, а,відповідно, формує особистісні якості,виховує творчу особистість. Цікава ідея для сімейних свят – домашній концерт, в якому беруть участь усі присутні. В програмі концерту можуть бути як експромти так і підготовлені номери. Дітям подобається виступати в ансамблі з мамою, татом або бабусею. У таких концертів великі можливості: акомпанемент пісні, супровід танцю, спільний спів, сімейний шумовий оркестр, під музику можливо розігрувати сценки з життя сім‘ї. Саме подібні спільні виступи – хороша можливість спілкування, відчути себе дружною сім‘єю, єдиним цілим. Діти, батьки яких самі створюють, залучають в процес усю сім‘ю:читають вголос, ліплять, влаштовують концерти, придумують казки, співають хором,отримують більше шансів для розвитку повноцінного спілкування. В сімейних виступах діти отримують досвід соціального спілкування. Спільна сімейна творчість допомагає вирішити багато завдань: створює у дітей емоційний радісний настрій, установлює контакт між дітьми та дорослими, поглиблює емоційний відгук, виховує естетичний смак. Отже , метою загальної музичної освіти повинно бути виховання вміння музикування для себе. Домашнє або спільне музикування не замінять інші форми. Виконання високих зразків класичної та сучасної музики – це не просто музикування, і навіть не розвага. Це форма спілкування, що створює особливі духовні зв‘язки між людьми, що закріплює естетичні і моральні критерії та принципи. Аналіз тенденцій у сучасному навчанні грі на фортепіано показує, що музикування є могутнім засобом впливу на розвиток особистості. Музикування у колі сім‘ї володіє великим розвиваючим потенціалом усього комплексу здібностей учнів: музичного слуху, ритму, пам‘яті. В наслідок чого розширюється світогляд, інтелект музиканта, виховується і формується художній смак, розуміння стилю, форми та змісту твору,що виконується. Таким чином, розглянуті в даній роботі умови і фактори організації музичного виховання дітей в сім‘ї як головного джерела гуманістичного зв‘язку батьків, педагогів та дітей. На ефективність організації сімейних занять впливають підбір доступного матеріалу, близького інтересам дитини, формуючи її музичні потреби. Матеріали роботи можуть бути використані як теоретична допомога в організації домашнього музикування та музичного ви ховання в сім‘ї. Питання вибору професії музиканта, як правило вирішується в юності. А в дитинстві, незалежно від майбутнього вибору професії, метою навчання повинно стати домашнє музикування. До того найкращий засіб від зняття стресів, відволікання від душевних проблем - це домашнє музикування у колі рідних та близьких. Подібний підхід до навчання дозволяє синтезувати різнобічні форми і методи комунікативної діяльності дітей та їх батьків, що дозволить біль ш ефективно виховувати культуру спілкування, пізнання, потреби у змістовному дозвіллі та організації творчої діяльності, формуванні певних рис характеру, засвоєнні навичок спілкування та соціального досвіду. Сім‘я повинна бути першою ланкою музичного виховання, залучення дитини до світу музики. Використана література. Баренбойм Л.А. Шлях до музикування. - Л.: «радянський композитор», 1979. – 272 с.Латишев О. Л. Педагогічні проблеми сімейного музичного виховання дітей: дис. канд. пед. наук / О. Л. Латишев. – Калуга, 2002. – 158 с.Матвеєва Л. Роль сім‘ї в організації процесу музичної освіти дитини / Л. Матвеєва // Мистецтво та освіта . – 2002. – № 4. – С. 40–45. Фейгін М. Індивідуальність учня та мистецтво педагога – М.: Музика, 1985.Ципін Г. М. Розвиток учня – музиканта в процесі навчання гри на фортепіано.. – М.: МГПІ, 1975. - 107 с.Юдовіна -Гальперіна Т. Б. За роялем без сліз, або я – дитячий педагог. – СПб.: «Союз художників», 2002. – 240с.Гуманістичні орієнтири мистецької освіти: Матеріали ІІІ Міжнар . наук .- практ. конф., 22-24 квіт. 2009 р., Київ / Ред. О.П. Щолокова. – К., 2009. – 256 с. – (Наук. часоп. Нац. пед. ун-ту ім. М.П. Драгоманова. – Сер. 14. Теорія і методика мист. освіти; Вип. 7 (12)).Проблеми мистецької освіти: Типологічні критерії та науково – методична розробка. Інститут культурології Академії мистецтв України; авт. кол.: О.І. Безгін (кер. авт. колективу), Г.Є. Бернадська, І.С. Кочарян, О.І. Дацко, О.Ю. Успенська. – К.: СПД Голосуй, 2008. – 400 с.

category: Робота з батьками